ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Справа № 915/278/17

м. Миколаїв

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (54046, м. Миколаїв, вул. Маяковського, 169; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2)

Про: відшкодування вартості майна у сумі 269228,63 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3, за довіреністю;

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

03 квітня 2017 року позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 31.03.2017 (вх. № 4912/17), в якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 269228,63 грн. відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору № 681 від 31 грудня 2014 року «Зберігання та використання пансіонату «Жемчужина», договору № 328 від 28 вересня 2015 року «Зберігання та використання пансіонату «Жемчужина»; первинних документів (договорів, видаткових накладних, накладних, рахунків, платіжних доручень) в якості підтвердження права власності на майно та його вартість; «Переліку майна ПП ОСОБА_1, яке знаходиться у володінні та користуванні ПП ОСОБА_2 в пансіонаті «Жемчужина»; письмової вимоги до відповідача від 10 січня 2017 року; норм статей 190, 321, 387, 1212, 1213, 184 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що відповідач незаконно заволодів майном позивача, порушуючи права позивача, як власника майна, володіти та користуватись своїм майном, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Відповідач у відзиві заперечує на позов, просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на норми статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, мотивуючи тим, що 19 грудня 2015 року відповідно до акту здачі-приймання майна пансіонату «Жемчужина» за договором № 328 від 28.09.2015, укладеного між АТ «ZORILE» та ОСОБА_2, остання прийняла тільки пансіонат «Жемчужина» корпус № 4 у вигляді трьохповерхової будівлі з: вікна дерев'яні потребують заміни, кімнатні двері, підлоги вкритою лінолеумом, який потребує заміни, стіни, вкриті шпалерами, потребують ремонту, літній душ, туалет, пост охорони, резервуар - 40 м3. Будь-яке інше майно ОСОБА_2 за договором та актом здачі-приймання на зберігання та користування не передавалось. На даний час усе майно, яке знаходиться у пансіонаті «Жемчужина» було придбане у червні, липні 2016 року та є власністю АТ «ZORILE» відповідно до договору № 328 від 28 вересня 2015 року.

В заяві від 31 травня 2017 року відповідач сповістив суд про неможливість прибути в судове засідання, отже просить розгляд справи провести за відсутності відповідача.

01.06.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього грошових коштів у вигляді відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

В якості підстав позовних вимог позивачем висунуто: договір № 681 «Зберігання та використання пансіонату «Жемчужина», який був укладений між позивачем та АТ «ZORILE» 31 грудня 2014 року; договір № 328 «Зберігання та використання пансіонату «Жемчужина», який був укладений між АТ «ZORILE» та ПП ОСОБА_2 28 вересня 2015 року; норми статей 387, 1212, 1213 Цивільного кодексу України; первинні документи (договори, видаткові накладні, накладні, рахунки, платіжні доручення) як доказ набуття підприємцем майна.

Позивач стверджує, що відповідач незаконно заволодів його майном (перелік майна із шістдесяти чотирьох позицій доданий до позовної заяви - а. с. 13-16), порушуючи його права як власника цього майна, на володіння та користування ним.

Відповідач, зі свого боку, пояснює що, зазначене позивачем майно йому на зберігання та користування не передавалось. Відповідач прийняв на зберігання тільки будівлю пансіонату «Жемчужина» згідно договору № 328 від 28 вересня 2015 року та акту здачі-приймання від 19 грудня 2015 року.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про невідповідність заявлених позивачем вимог фактичним обставинам справи, виходячи з наступного:

Стаття 11 Цивільного кодексу України визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

За змістом частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За умовами частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами статей 610, 611 (п. 4 ч. 1) ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог просить суд застосувати норми статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Так, Глава 83 ЦК України визначає загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Глава 29 Цивільного кодексу України регулює способи захисту права власності.

Позивач, вважаючи себе власником майна, перелік якого додано до позовної заяви, не довів суду обставин та доказів, які вказують на те, що це майно на час укладання відповідачем договору № 328, було в наявності в пансіонаті «Жемчужина» та було передано саме цій особі на зберігання та використання.

Позивач, всупереч вимогам статей 34, 36 ГПК України, не підтвердив належними доказами факт користування або володіння відповідачем спірним майном.

Договір № 328 від 28 вересня 2015 року взагалі не містить посилання на майно позивача, яке останній вважає безпідставно набутим відповідачем. Отже, позивачем не доведено наявність об'єктивного причинного зв'язку між діями ФОП ОСОБА_2 при укладанні договору № 328 та фактом вибуття із володіння позивача спірного майна.

Таким чином, враховуючи наведені норми та обставини, аналізуючи докази, а, зокрема, - умови договорів, які лягли в підставу позову, суд вважає позовні вимоги позивача щодо безпідставного володіння та користування відповідачем його майном, в розумінні статті 1212 ЦК України, необґрунтованими та безпідставними. З огляду на що, в позові слід відмовити.

Враховуючи наведені висновки суду, клопотання позивача (вх. № 6495/17 від 05.05.2017) про призначення по даній справі судової товарознавчої експертизи також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 06 червня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова