ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017р. Справа № 914/111/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м.Львів

про стягнення 77045988,06грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1-О.І. представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов позов заявлено Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ», м.Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м.Львів про стягнення 77045988,06грн., з яких 47673676,82грн. основного боргу, 17825173,64грн. пені, 2006195,14грн. 3 % річних та 9540942,46грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 16.01.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 30.01.2017р. В судовому засіданні 30.01.2017р. оголошено перерву до 20.02.2017р. Ухвалою суду від 20.02.2017р. розгляд справи відкладено на 06.03.2017р. В судовому засіданні 06.03.2017р. оголошено перерву в судовому засіданні до 13.03.2017р. Ухвалою суду від 13.03.2017р. строк вирішення спору, за клопотанням відповідача, продовжено на 15 днів та оголошено в судовому засіданні перерву до 29.03.2017р. Ухвалою суду від 29.03.2017р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, у склад колегії увійшли головуючий суддя Щигельська О.І., судді: Кітаєва С.Б., Мороз Н.В.

Ухвалою суду від 31.03.2017р. вказаною колегією суддів справу прийнято до свого провадження і призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.05.2017р., яке не відбулось у звязку з перебуванням члена колегії суддів судді Мороз Н.В. у відпустці. Ухвалою суду від 15.05.2017р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні 30.05.2017р. В судовому засіданні 30.05.2017р. оголошено перерву до 31.05.2017р.

Представники сторін в судове засідання 31.05.2017р. зявились, їм розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 31.05.2017р. ствердив, що в грудні 2015 року між позивачем та відповідачем ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» укладено договір транспортування природного газу, на виконання умов якого відповідачу в лютому, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2016 року надано послуги із балансування обсягів природного газу, які у встановленому договором порядку та строки не оплачені, що зумовило звернення до суду із позовом. Не зважаючи на те, що основний борг в розмірі 47673676,82грн. за послуги балансування, що є предметом спору по даній справі, сплачено відповідачем, позовні вимоги про стягнення 17825173,64грн. пені, 2006195,14грн. 3 % річних та 9540942,46грн. індексу інфляції підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, запереченнях на відзив (вх.№8758/17 від 06.03.2017р.), поясненнях (вх.№9805/17 від 13.03.2017р.). Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.05.2017р. проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві (вх.№3645/17 від 30.01.2017р.), додаткових поясненнях до нього (вх.№6642/17 від 17.02.2017р., вх.№8735/17 від 03.03.2017р.), додаткових поясненнях (вх.№9679/17 від 10.03.2017р., вх.№16454/17 від 10.05.2017р., вх.№19672/17 від 30.05.2017р.). Зокрема, зазначив, що сторони є учасниками спільних протокольних рішень, якими змінено порядок розрахунків за договором. Зобовязання за такими протокольними рішеннями відповідач виконав належним чином та повністю погасив заборгованість за послуги балансування, надані в лютому, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2016 року, відтак, позов в частині стягнення пені, 3% річних та індексу інфляції вважає необґрунтованим та просить у його задоволенні відмовити.

Представник позивача вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки підписання сторонами протокольних рішень не вносить зміни до укладеного договору, а відтак не змінює порядок виконання взятих на себе за ним зобовязань.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (оператор за договором, позивач по справі) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (замовник за договором, відповідач по справі) укладено договір № транспортування природного газу від 17.12.2015р., відповідно до умов якого, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник оплачує оператору встановлену вартість таких послуг (п.2.1).

За цим договором замовнику, згідно з п.2.3, можуть бути надані такі послуги: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.У п.2.2 договору визначено, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2493 (далі Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

За умовами договору, замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п.2.6), своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом, негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби позивача; вчасно врегульовувати небаланси (п.4.1), водночас оператор зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати послуги належної якості; приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від відповідача відповідно до умов, встановлених Кодексом; розміщувати на своєму веб-сайті чинні тарифи, вартість послуг балансування, типовий договір транспортування природного газу і кодекс, забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України (п.3.1).

Пунктом 9.1 договору визначено, що у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс відповідача визначається відповідно до Кодексу.

У пунктах 9.4, 9.5 договору передбачено, що оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобовязаний сплатити в строк, визначений п.9.4 цього договору,визначається за даними оператора.

Згідно із п.11.4 договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу та розділу IX цього договору.

Аналогічні за змістом положення зафіксовано й в Кодексі. Так, відповідно до п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу: небаланс це різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації; алокація це підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об'єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу.

Згідно з п.8 глави 1 розділу XII Кодексу підписані щомісячні акти приймання - передачі газу відповідно до положень п.2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок входу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), поданого до газотранспортної системи, є основою для проведення алокації щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

Згідно з п.5 глави 2 розділу XII Кодексу підписані щомісячні акти приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок виходу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), взятого з газотранспортної системи, є основою для проведення алокації щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

Як вбачається з наведених положень Кодексу, алокація здійснюється на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок входу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), поданого до газотранспортної системи, та на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень п. 2 глави 7 Розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок виходу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), взятого з газотранспортної системи.

Відповідно до п.п. 1-2 глави 3 Розділу XIV Кодексу, оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

Згідно з п. п. 1-5 глави 1 Розділу XIV Кодексу замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів).

Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п. 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобов'язаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2) при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п. п. 1-4 глави 4 Розділу XIV Кодексу розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті.

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Отже, відповідно до наведених положень договору та вимог чинного законодавства для позивача встановлені права та обов'язки щодо визначення у відповідача наявності негативного місячного небалансу та надання відповідачу, у зв'язку з цим, послуг балансування у разі не врегулювання відповідачем негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Позивач, на виконання умов договору та Кодексу, встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу в вересні та жовтні 2016 року. Останнім зазначені обставини не заперечуються.

У зв'язку з неврегулюванням ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» негативного місячного небалансу в вересні 2016 року в обсязі 1999,860 тис. куб. м. та у жовтні 2016 року в обсязі 4810,489 тис. куб. м. у строк та в порядку, визначеними умовами договору та Кодексом, ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», згідно до вимог п.п. 9.1-9.5, 11.4 договору, п.7 глави 3 Розділу XIV, п.п. 1-4 глави 4 цілу XIV Кодексу, надав відповідачу послуги балансування, про що позивачем складено односторонні акти про надання послуг балансування обсягів природного газу №09-16--БАЛАНС від 30.09.2016р. та №10-16--БАЛАНС від 31.10.2016р.

В зв'язку з цим, позивач, відповідно до п.9.4 Договору та п.4 глави 4 Розділу XIV Кодексу, листом від 17.10.2016 № 14147/12 повідомив ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про надання йому послуг балансування для врегулювання негативного місячного небалансу в вересні 2016 року в обсязі 1999,860 тис. куб. м., надав зазначений акт про надання послуг балансування обсягів природного газу від 30.09.2016 №09-16--БАЛАНС, розрахунок вартості послуг балансування та рахунок №09-16--БАЛАНС на оплату таких послуг та листом від 16.11.2016 №15704/12 про надання відповідачу послуг балансування для врегулювання негативного місячного небалансу в жовтні 2016 року в обсязі 4810,489 тис. куб. м., надав зазначений акт про надання послуг балансування обсягів природного газу від 31.10.2016р. №10-16-12000709-БАЛАНС, розрахунок вартості послуг балансування та рахунок №10-16-512000709-БАЛАНС на їх оплату.

Отже, з моменту отримання відповідачем листа ПАТ «УКРТАНСГАЗ» від 17.10.2016р. №14147/12, акту про надання послуг балансування обсягів природного газу від 30.09.2016 №09-16--БАЛАНС та рахунку №09-16--БАЛАНС; листа ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» від 16.11.2016р. №15704/12, акту про надання послуг балансування обсягів природного газу від 31.10.2016 №10-16--БАЛАНС та рахунку №10-16--БАЛАНС у нього, відповідно до п.9.4 Договору та п.4 глави 4 Розділу XIV Кодексу, виникло зобов'язання із оплати послуг балансування у строк, що не перевищує п'яти банківських днів з моменту отримання акту надання послуг балансування за вересень та жовтень 2016 року відповідно.

В матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили що відповідачем виконано зобовязання із оплати спожитих послуг балансування у встановлений договором строк.

Також рішенням господарського суду Львівської області від 12.12.2016р. по справі №914/1583/16, що залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017р. та набрало, відтак, законної сили, встановлено наявність у ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» заборгованості із оплати послуг балансування, наданих ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в лютому, травні, червні, липні та серпні 2016 року й присуджено до стягнення 112400389,70 грн. заборгованості.

Зазначене зумовило звернення ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до суду із позовом в якому окрім 47673676,82грн. основного боргу, що виник внаслідок невиконання зобовязання із наданих позивачем послуг балансування у вересні та жовтні 2016 року, до стягнення також заявлено 17825173,64грн. пені (з яких 1337006,94грн. нараховано на підставі договору за несвоєчасну оплату послуг балансування обсягів природного газу в вересні та жовтні 2016року, а 16488166,70грн. за несвоєчасну оплату послуг балансування обсягів природного газу в лютому, травні, червні, липні та серпні 2016 року), 2006195,14грн. 3% річних (з яких 143250,74грн. нараховано у відповідності до ст.625 ЦК України за несвоєчасну оплату послуг балансування обсягів природного газу в вересні та жовтні 2016року, а 1862944,40грн. за несвоєчасну оплату послуг балансування обсягів природного газу в лютому, травні, червні, липні та серпні 2016 року) та 9540942,46грн. індексу інфляції (з яких 243414,96грн. нараховано у відповідності до ст.625 ЦК України за несвоєчасну оплату послуг балансування обсягів природного газу в вересні та жовтні 2016року, а 9297527,50грн. за несвоєчасну оплату послуг балансування обсягів природного газу в лютому, травні, червні, липні та серпні 2016 року).

Водночас, відповідач, заперечуючи позовні вимоги в частині нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції, зазначає, що сторони є учасниками спільних протокольних, якими змінено порядок розрахунку за послуги, в тому числі й надані на підставі укладеного сторонами договору № транспортування природного газу від 17.12.2015р. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» повністю погасило заборгованість за послуги балансування обсягів природного газу, надані в лютому, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2016 року за рахунок коштів, отриманих на підставі протокольних рішень та в порядку, встановленому ним, а тому підстави для проведення відповідних нарахувань відсутні.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

У відповідності до ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищенаведене та проаналізувавши долучені до матеріалів докази в їх сукупності, перевірши порядок вирахування позивачем вартості послуг балансування обсягів природного газу в вересні та жовтні 2016 року, суд приходить до висновку, що у ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» дійсно виникло зобовязання із оплати за послуги балансування, надані ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в вересні 2016 року на суму 13523053,32грн. та в жовтні 2016 року на суму 34150623,50грн., яке у встановлені договором строки не виконано, проте, така заборгованість повністю погашена платежами, здійсненими підставі протокольних рішень. Зазначені обставини визнаються як позивачем, так і відповідачем.

У поданому позивачем уточненому розрахунку суми основного боргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» по договору № від 17.12.2015р. за надані послуги балансування обсягів природного газу станом на 02.03.2017р. відображено, що заборгованість за послуги балансування, надані в вересні 2016 року в розмірі 13523053,32грн. повністю погашена на підставі платежів, здійснених 07.02.2017р. на виконання спільного протокольного рішення 487/у та 28.02.2017р. на виконання спільного протокольного рішення №486/у; а заборгованість за послуги балансування, надані в жовтні 2016 року в розмірі 34150623,50грн., повністю погашена на підставі платежів, здійснених 28.02.2017р. на виконання спільних протокольних рішень №486/у та №488/у.

Окрім цього також зазначено, що заборгованість за послуги балансування, надані в лютому, травні, червні, липні та серпні 2016 року повністю погашено на підставі платежів, здійснених на виконання спільних протокольних рішень №1/утг, №2/утг, №3/утг, 155/у, №20/УТГ, 194/у, №209/у, 487/у.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач заперечував проти відображеного у вказаних розрахунках порядку зарахування позивачем платежів на погашення заборгованості.

До матеріалів справи долучено платіжні доручення на підтвердження виконання зазначених зобовязань, а також копії таких спільних протокольних рішень. Слід зазначити, що як ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», так і ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» є учасниками кожного з них, підписавши та скріпивши такий договір своїми печатками.

Так, у кожному із спільних протокольних рішень №1/утг, №2/утг та №3/утг від 05.12.2016р., 155/у від 10.01.2017р., 194/у та 209/у від 17.01.2017р., №20/УТГ, 486/у, 487/у та 488/у від 20.01.2017р., зазначено, що їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій», й передбачено, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» зобовязується перерахувати кошти ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» за надані послуги, в тому числі й балансування обсягів природного газу, у 2016 році згідно з договором від 17.12.2015р. № із відповідним записом у графі «Призначення платежу».

Оскільки заборгованість за послуги балансування надані в вересні та жовтні 2016 року повністю погашено відповідачем на підставі спільних протокольних рішень після звернення ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» до суду із відповідними позовними вимогами, то провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення 47673676,82грн. основного боргу слід припинити на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

З огляду на таке, суд вирішуючи позов в частині позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та індексу інфляції суд зазначає, що порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правова норма ч.1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п.13.5 договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Згідно зі ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім цього, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п.3.1), а сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1). Окрім цього, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї (п.5.1).

Як вже зазначалось, судом, в тому числі й рішенням господарського суду Львівської області від 12.12.2016р. по справі №914/1583/16, встановлено, що у визначений договором № транспортування природного газу від 17.12.2015р. строк зобовязання із оплати послуг балансування обсягів природного газу в лютому, травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2016 року не виконано.

Проте, підстави для стягнення пені відповідно до договору та стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України, нарахованих позивачем на зазначені суми заборгованості, відсутні, оскільки уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги транспортування природного газу. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується кожною із сторін, заборгованість за такі послуги повністю оплачена в порядку виконання сторонами вказаних протокольних рішень. Відтак, для застосування санкцій, передбачених договором транспортування природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ст.625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених протокольними рішеннями, а докази такого у матеріалах справи відсутні. Зазначене узгоджуються із правовою позицією Вищого господарського суду України наведеною, зокрема, у постанові від 21.02.2017р. по справі №914/1906/16, на яку у своїх поясненнях посилається як позивач, так і відповідач.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у ч.2 ст.49 ГПК України зазначено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.7 Постанови №7 від 21.02.2013р. розяснено, що зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. З огляду на таке, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору в розмірі 127899,57грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача, зважаючи на часткову відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову в частині стягнення 17825173,64грн. пені, 2006195,14грн. 3% річних та 9540942,46грн. індексу інфляції відмовити.

2. Провадження по справі в частині вимог про стягнення 47673676,82грн. основного боргу припинити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (м.Львів, вул.Золота, буд.42; ) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (м.Київ, Кловський узвіз, буд.9/1; ) 127899,57грн. судового збору.

4. Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 06.06.2017р.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Мороз Н.В.