РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017Справа №910/5945/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про зняття арешту з майна.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (ордер серія КС №104740 від 10.05.2017);

від відповідача - не з'явився

встановив :

11.04.2017 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування арешту, який накладений на все майно позивача в межах виконавчого провадження №26133907 по примусовому виконанню наказу господарського суду м. Києва від 15.04.2010 №26/422.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що стягувачу було повернуто ВД через відсутність у боржника майна на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавче провадження №26133907 по примусовому виконанню наказу господарського суду м. Києва від 15.05.2010 у справі №26/422 було знищене у зв'язку з закінченням терміну зберігання, проте ніяких дій щодо зняття арешту відповідачем не здійснено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2017 порушено провадження у справі №910/5945/17, розгляд справи призначено на 11.05.2017.

11.05.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2017 у зв'язку із неявкою відповідача, а також необхідністю витребування доказів, розгляд справи відкладено на 01.06.2017.

Представник позивача в судове засідання 01.06.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 01.06.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 01.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду м. Києва від 14.01.2010 у справі №26/422 частково задоволено позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, стягнуто з останньої 140 365 грн. боргу, 1 403,65 грн. державного мита та 215,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 30.04.2010 зареєстровано 25.05.2010 арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що про наявність виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду м. Києва від 15.05.2010 у справі №26/422 вона повідомлена не була, а в лютому 2017 року випадково дізналася, що її поточний рахунок в КРУ «Фінанси і Кредит» та квартира, в якій вона зареєстрована і яка належить їй на праві власності в АДРЕСА_1, було накладено арешт за постановою ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 30.04.2010.

У березні 2017 року вона звернулася до Дарницького РВ ДВС в м. Києві ГТУЮ у м. Києві із заявою про ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження, проте їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю самого виконавчого провадження через його знищення.

Як вбачається з роздруківки ВП-спецрозділ, отриманої у Дарницькому РВ ДВС в м. Києві ГТУЮ у м. Києві, 08.12.2010 стягувачу було повернуто ВД через відсутність у боржника майна на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; згідно акту державного виконавця, боржника за вказаною адресою не розшукано, відповідно до відомостей УДАІ, БТІ рухомого та нерухомого майна боржник не має.

З відповіді відповідача від 31.03.2017 №5070 вбачається, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження ВП №26133907 по примусовому виконанню наказу Господарського суду м. Києва від 15.04.2010 по справі №26/422. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 25.12.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження, оскільки в ході проведення виконавчих дій перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження не є можливо у зв'язку з його знищенням. Вчиняти будь-які дії щодо зняття арешту вищевказаного майна немає можливості, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки.

Враховуючи зазначені обставини та керуючись ст. 41 Конституції України, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила скасувати арешт, який накладений на все її майно в межах виконавчого провадження №26133907 по примусовому виконанню наказу господарського суду м. Києва від 15.04.2010 №26/422.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент відкриття та завершення вказаного вище виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи по судовим рішенням можуть бути пред'явлені повторно до виконання протягом року.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

З огляду на вказане наведені норми чітко передбачають дії державного виконавця в разі повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, зняття арешту тощо.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

З відповіді відповідача від 31.03.2017 №5070 вбачається, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження ВП №26133907 по примусовому виконанню наказу Господарського суду м. Києва від 15.04.2010 по справі №26/422. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 25.12.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження, оскільки в ході проведення виконавчих дій перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження не є можливо у зв'язку з його знищенням. Вчиняти будь-які дії щодо зняття арешту вищевказаного майна немає можливості, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки.

Таким чином беручи до уваги вищевикладене, та встановивши, що державним виконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу не були вчинені заходи щодо зняття арешту з майна боржника, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зняти арешт, який накладений державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на майно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) в межах виконавчого провадження №26133907 по примусовому виконанню наказу господарського суду м. Києва №26/422 від 15.04.2010.

3. Стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (02121, м. Київ, проспект Бажана, 7-Є, код 34968768) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн 00 коп. - судового збору, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 06.06.2017.

Суддя В.О. Демидов