ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 червня 2017 р. Справа № 903/422/17

за позовом державного підприємства Клеванське лісове господарство, смт. Клевань, Рівненської області

до приватного підприємства Вопан, смт. Олика, Ківерцівського району, Волинської області

про стягнення 235 820,64 грн.,

Суддя Якушева І.О.,

при секретарі судового засідання Хомич О.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 58 від 02.02.2017р.),

від відповідача: н/з

Суть спору: позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача 254 613,91 грн., з них: 238 503,63 грн. заборгованості за переданий за видатковими накладними товар, 2430,78 грн. процентів річних за період з 08.01.2017р. по 11.05.2017р., 13 679,50 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з 08.01.2017р. по 11.05.2017р.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем зобовязань щодо повного та своєчасного розрахунку за переданий на підставі накладних товар.

Ухвалою суду від 23.05.2017р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.06.2017р., зобовязано позивача подати суду письмові пояснення, в яких обгрунтувати доводи про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 17604,17 грн., зазначивши з якої господарської операції ця заборгованість виникла та подавши відповідні докази на підтвердження здійснення цієї операції; довіреності на отримання товару за видатковими накладними, які є підставою позовних вимог; зобовязано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

Представник позивача в судовому засіданні 07.06.2017р. подала заяву б/н від 06.06.2017р. про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 235 820,64 грн., з них: 220 899,46 грн. заборгованості, 2251,36 грн. процентів річних, 12 669,82 грн. збитків, завданих інфляцією.

Зменшення розміру позовних вимог до прийняття рішення по справі - процесуальне право позивача, передбачене ст.22 ГПК України.

А тому судом було прийнято до розгляду заяву представника позивача, а відтак має місце нова ціна позову, з якої й вирішується спір.

В судове засідання 07.06.2017р. представник відповідача не зявився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 906.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача, зважаючи на те, що він належним чином був повідомлений про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

в с т а н о в и в:

за видатковими накладними № 2 від 21.04.2016р., №3 від 22.04.2016р., № 4 від 22.04.2016р., № 5 від 22.04.2016р., № 6 від 22.04.2016р., № 7 від 22.04.2016р., № 14 від 13.05.2016р., № 15 від 13.05.2016р., № 16 від 13.05.2016р., № 17 від 13.05.2016р., № 1290 від 14.06.2016р., № 8 від 09.08.2016р., № 9 від 09.08.2016р., № 11 від 09.08.2016р., № 12 від 09.08.2016р. ДП Клеванське лісове господарство передало відповідачу ПП Вопан товар (бензопили, коса, кущоріз та запчастини до них) на загальну суму 220 899,46 грн.

Вказані видаткові накладні містять підписи представників сторін, скріплені печатками підприємств, є первинними обліковими документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідають вимогам статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов'язку розрахуватися за отриманий товар.

У відповідності із ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Відповідно до цього цивільні права і обовязки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу шляхом підписання видаткових накладних № 2 від 21.04.2016р., №3 від 22.04.2016р., № 4 від 22.04.2016р., № 5 від 22.04.2016р., № 6 від 22.04.2016р., № 7 від 22.04.2016р., № 14 від 13.05.2016р., № 15 від 13.05.2016р., № 16 від 13.05.2016р., № 17 від 13.05.2016р., № 1290 від 14.06.2016р., № 8 від 09.08.2016р., № 9 від 09.08.2016р., № 11 від 09.08.2016р., № 12 від 09.08.2016р.

Претензіями №385 від 28.12.2016р., № 65 від 15.20.2017р. позивач звертався до відповідача з проханням перерахувати заборгованість за товар, але відповідач вимоги претензії не виконав, добровільно суми заборгованості не перерахував, що спричинило звернення позивача з позовом до суду.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 526, 599, 655 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, оскільки між сторонами у справі не було укладено письмового договору купівлі-продажу, а у видаткових накладних не було визначено конкретного строку оплати товару, перебіг строку виконання грошового зобовязання відповідача починається з моменту прийняття товару.

Однак, відповідач, отримавши товар, не оплатив його, заборгованість станом на час розгляду справи становить 220899,46 грн., підтверджується також актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним представниками сторін та скріпленим печатками сторін.

Доказів, які б спростовували цю заборгованість, або доказів її оплати відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача 220899,46 грн. заборгованості за товар, переданий на підставі видаткових накладних № 2 від 21.04.2016р., №3 від 22.04.2016р., № 4 від 22.04.2016р., № 5 від 22.04.2016р., № 6 від 22.04.2016р., № 7 від 22.04.2016р., № 14 від 13.05.2016р., № 15 від 13.05.2016р., № 16 від 13.05.2016р., № 17 від 13.05.2016р., № 1290 від 14.06.2016р., № 8 від 09.08.2016р., № 9 від 09.08.2016р., № 11 від 09.08.2016р., № 12 від 09.08.2016р. обґрунтована і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в п.п.3.1, 3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації суди мають враховувати також рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Згідно з цими рекомендаціями, а також згідно з розясненнями, наведеними в інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця , а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши доданий позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунок інфляційних встановлено, що він не відповідає наведеним вимогам.

Враховуючи наведені розяснення, судом зроблено перерахунок інфляційних.

За порушення строку оплати товару за видатковими накладними є правові підстави для стягнення з відповідача 10789,92 грн. збитків, завданих інфляцією, за січень квітень 2017р., виходячи з розрахунку: 220899,46 грн.х101,1%х101,0%х101,8%х100,9%=231689,38 грн.; 231689,38 грн. 220899,46 грн. = 10789,92 грн.

У стягненні 1879,90 грн. (12669,82-10789,92) збитків, завданих інфляцією, слід відмовити як нарахованих безпідставно.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 2251,36 грн. процентів річних за період з 08.01.2017р. по 11.05.2017р.

Перевіривши розрахунок процентів річних, встановлено, що він виконаний вірно, а тому у зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати вартості переданого товару, з відповідача слід стягнути 2251,36 грн. процентів річних за період з 08.01.2017р. по 11.05.2017р.

У звязку із частковим задоволенням позову на відповідача відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти судовий збір по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 599, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 44, 49, ст.ст.82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства Вопан (45263, Волинська область, Ківерцівський район, смт. Олика, вул. Полуботка, 25, р/р 3900 в КБ «Приватбанк» м.Ківерці, МФО 303440, ) на користь державного підприємства Клеванське лісове господарство (35312, Рівненська область, Рівненський район, смт. Клевань, вул. Лісова, 6, р/р НОМЕР_1 у АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) 220899 грн. 46 коп. заборгованості, 2251 грн. 36 коп. процентів річних, 10789 грн. 92 коп. збитків, завданих інфляцією, 3509 грн. 12 коп. витрат, повязаних з оплатою судового збору.

3. У задоволенні позову про стягнення з відповідача 1879 грн. 90 коп. збитків, завданих інфляцією, відмовити.

У відповідності із ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено: 09.06.2017р.

Суддя І. О. Якушева