ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 915/417/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії судді:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

Від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення господарського суду Миколаївської області від 28.02.2017 року

у справі № 915/417/16

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту)

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_4 Компанія

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал

про стягнення заборгованості в сумі 976 218 грн. 70 коп.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (далі - ДП АМПУ) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 європейська компанія" (далі ТОВ "ОСОБА_4 європейська компанія") про стягнення 976 218,70 грн. заборгованості за надані спеціалізовані послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віддані адміністрації морських портів України.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що ДП «АМПУ» включене до переліку субєктів природних монополій з надання спеціалізованих послуг у морському порту та надає послуги із забезпечення доступу портових операторів до причалів, що перебувають у його господарському віданні. У звязку з цим, в силу ч. 1 ст. 21 Закону України «Про морські порти України», розпорядження Кабінету міністрів України від 14 грудня 2015 р. № 1331-р «Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України», а також наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 «Про затвердження ОСОБА_5 на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» відповідач має здійснити оплату спеціалізованих послуг із забезпечення йому доступу як портового оператора до причалів №5, №12, №13. Проте, виставлені рахунки відповідачем оплачені не були, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

ТОВ ОСОБА_4 Компанія не визнало позов посилаючись на те, що воно жодного разу не надавало позивачу завдання (замовлення) на послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу та ніколи не отримувало та не має наміру отримувати таку спеціалізовану послугу, оскільки використовує причал №12 та причальну інфраструктуру на підставі договору про встановлення сервітуту №А3-А від 04.07.2013р., який є діючим. Статтею 22 Закону України «Про морські порти України» встановлено вичерпний перелік обовязкових платежів (портових зборів), які сплачуються в обовязковому порядку в морському порту, який не містить плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Отже, спеціалізована послуга із забезпеченням доступу портового оператора до причалу це послуга, яка надається за погодженням сторін та не є обовязковою для кожного портового оператора, який здійснює свою господарську діяльність на території порту. За відсутності обовязковості надання послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу та за відсутності факту замовлення такої послуги, у відповідача відсутній обовязок оплати таких послуг. Надані позивачем документи не підтверджують надання вищезазначеної спеціалізованої послуги, а лише доводять факт заходу та відходу суден з акваторії Миколаївського морського порту та повинні складатися в силу вимог законодавства, безвідносно до наявності чи відсутності між сторонами відносин з приводу надання спеціалізованих послуг. В процесі розгляду справи позивач звернувся до суду з клопотанням в якому посилаючись на те, що 12.04.2016р. ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» виконані зобовязання відповідача щодо оплати спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалів № 5 та № 13 на суму 32 459,89 грн. на підставі виставлених рахунків № 22910088 від 11.04.2016 на суму 11823,72 грн. та № 22920088 від 11.04.2016 на суму 20636,17 грн., просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмета спору та стягнути з відповідача 943 758,81 грн. боргу.

ТОВ ОСОБА_4 Компанія заперечувало проти припинення провадження у справі в частині стягнення 32459,89 грн. сплачених позивачу ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» посилаючись на те, що припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору можливе лише у разі існування предмета спору до початку розгляду справи. Оскільки у відповідача не виникло жодних зобовязань щодо оплати позивачу спеціалізованої послуги і наявність будь-якої заборгованості перед позивачем з її оплати відповідачем заперечується, то предмет спору був відсутній на момент подання позову. Крім того, ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» виконало власні зобовязання зі сплати спеціалізованої послуги, а не здійснило оплату такої послуги за відповідача, оскільки навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitу на причалах №5, №13 здійснювало саме ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал».

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.04.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016 року рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 року у справі № 915/417/16 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області в іншому складі суду.

За результатами нового розгляду даної справи господарським судом Миколаївської області було прийнято рішення від 28.02.2017 року (суддя Коваль С.М.), з урахуванням ухвали суду від 15.03.2017р. про виправлення описки, яким у задоволенні позову відмовлено з мотивів недоведеності позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДП АМПУ» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його повністю скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 943758,81 грн. задовольнити, а в частині стягнення 32459,89 грн. провадження припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Апеляційна скарга з урахуванням її змісту обґрунтована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю викладених у рішенні висновків суду обставинам справи та порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмета спору, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що грошові кошти в сумі 32459,89 грн. сплатило позивачеві ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Бузький морський термінал», яке 12.04.2016 року виконало власне зобовязання за надані спеціалізовані послуги - забезпечення доступу портового оператора до причалів № 5 та №13 на підставі виставлених позивачем безпосередньо цій особі рахунків № 22910088 від 11.04.2016р. на суму 11823,72 грн. та № 22920088 від 11.04.2016р. на суму 20636,17 грн.

За змістом ст. ст. 528, 512, ЦК України, підставою для виконання третьою особою зобовязань за боржника є покладення на цю особу такого зобовязання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Разом з тим, ТОВ ОСОБА_4 Компанія не покладало на ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» ніяких обовязків, повязаних зі сплатою спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Той факт, що навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitу на причалах № 5 та № 13 здійснювались саме ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» як портовим оператором, сторонами не заперечується. Тобто, ТОВ «Дніпро-Бузький морський термінал» виконало власне зобовязання щодо оплати рахунків № 22920088 від 11.04.2016р. та № 22910088 від 11.04.2016р. на суму 32 459,89 грн. за надання спеціалізованої послуги з забезпечення доступу портового оператора до причалів № 5 та №13 під час навантаження суден Goodwill та Navios Serenity.

При цьому, рахунки № 02692671 від 03.01.2016р. та № 05312671 від 30.01.2016р., раніше виставлені відповідачеві, у наступному були анульовані Адміністрацією Миколаївського морського порту, що підтверджується листом від 14.04.2016 року №18-19/556, тобто, правовідносини між сторонами у справі в цій частині взагалі не виникли і, відповідно, не можуть бути врегульовані сторонами у процесі розгляду даної справи.

У пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 розяснено, що припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що правові підстави для припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України відсутні.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України», адміністрація морських портів України державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання обєктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у господарському віданні Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) знаходиться причали № 5, № 12 та № 13, розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23. ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Компанія» є портовим оператором, який здійснює свою діяльність на території Миколаївського морського порту.

Згідно з п. 11 ст. 1 Закону України «Про морські порти України», портовий оператор (стивідорна компанія) - субєкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші повязані з цим види господарської діяльності.

04.07.2013 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (володілець) та ТОВ «ОСОБА_4 Компанія» (користувач) у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №12 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою було укладено договір № А3-А про встановлення сервітуту, згідно з п. 1.1 якого сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно з п. 2.1 договору, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Відповідно до п. 3.1 договору, видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 12 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 180,0 м.п. у дві нитки.

Додатковою угодою № 2 від 01.04.2014р. до даного договору, сторони узгодили викласти п. 3.1 в наступній редакції: Видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток №1, який є невідємною частиною цього договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 182,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 договору визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п.3.1 даного Договору.

Умовами п.п. 4.1 договору встановлено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно п.3.1 договору. Сервітут є строковим та оплатним.

Згідно з п. 14.1 договору, він набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018 року включно. Сервітут, встановлений цим договором зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент розгляду даної справи договір про встановлення сервітуту від 04.07.2013р. є чинним, а тому в силу положень ст.ст.525, 526 ЦК України сторони можуть користуватися наданими за цим договором правами та повинні виконувати взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про морські порти України» у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством.

Частиною 2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №405 (перелік таких послуг наведений в додатку до зазначеної постанови).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015р. № 483 внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. № 405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню», доповнено його абзацом такого змісту: «забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження ОСОБА_5 на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 № 541 затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України» № 1331-р від 14.12.2015 погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Враховуючи пункти 1, 3 розділу І, пункту 3 розділу ІІ наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 послуга застосовується при здійсненні портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням причалу в межах його транспортних характеристик, розрахунок здійснюється за кількість вантажу.

Згідно з вказаними Тарифами ставка для перевантаження:

- кукурудзи та сої ставка для групи 1 морських портів, до якої входить морський порт Миколаїв, складає 0,45 долара США за тонну;

- рослинної олії ставка для групи 1 морських портів, до якої входить морський порт Миколаїв, складає 0,59 долара США за тонну;

- шроту ставка для групи 1 морських портів, до якої входить морський порт Миколаїв, складає 0,24 долара США за тонну.

За наявності таких змін у чинному законодавстві позивач вважає, що у січні 2016 року він надав відповідачеві послуги із забезпечення доступу до причалу № 12, вартість яких, на думку позивача, складає 943 758,81 грн.

Разом з тим, положення постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483 та розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або повинні змінитись умови правовідносин сторін. Ані постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 № 483, ані розпорядження Кабінету Міністрів України № 1331-р від 14.12.2015 не передбачають інших складових поняття «спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу», не містять вони також вказівки щодо обовязкового порядку надання цієї послуги та справляння плати за неї всіма портовими операторами.

Що стосується винятків (договорів оренди, концесії, спільної діяльності), зазначених в ОСОБА_5, то Постанова Кабінету Міністрів України № 483 та ОСОБА_5 визначають перелік зобовязальних правовідносин (що регулюються Книгою пятою ЦК України «Зобовязальне право»), а саме договір оренди, концесії, спільної діяльності, за наявності яких спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу адміністрацією морських портів України не надається. При цьому, Постанова Кабінету Міністрів України № 483 та ОСОБА_5 прямо не визначають, що така спеціалізована послуга не надається, коли причал перебуває у речовому праві портового оператора (тобто у праві власності або іншому речовому праві, права на які зареєстровані у встановленому чинним законодавством України порядку).

ЦК України у Книзі Третій «Права власності та інші речові права» визначає наступні види речових прав (право особи на річ): це право власності (Розділ І Книги третьої) і речові права на чуже майно (Розділ ІІ Книги третьої).

Постанова Кабінету Міністрів України № 483 та ОСОБА_5 не регулюють правовідносини із надання спеціалізованої послуги, коли на причал встановлений речовий титул портового оператора і визначають виключно випадки, коли щодо причалу встановлено зобовязальний титул (тобто укладений відповідний зобовязально-правовий договір, як то договір оренди, концесії, спільної діяльності тощо).

За своїм змістом, як це випливає з ч. 1 статті 401 ЦК України, сервітут є речовим правом на користування чужим майном. Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України № 483 та ОСОБА_5 визначають перелік зобовязально-правових, а не речових титулів, коли спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу не надається. Речові права, такі як сервітут, право власності, та інші речові права, не є предметом регулювання Постанови Кабінету Міністрів України № 483 та ОСОБА_5.

Таким чином, судом установлено, що відсутні будь-які підстави, передбачені ст. 11 ЦК України, для виникнення у відповідача обовязку сплачувати спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Однак, жоден із нормативних актів, на які посилається позивач, не встановлює обовязку ДП «АМПУ» нараховувати плату за факт перевантаження вантажу через причал, та обовязку відповідача замовляти, отримувати та оплачувати спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Постанова Кабінету Міністрів України № 405 тільки встановлює можливість субєкта природної монополії надавати цю послугу за тарифами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, проте не зобовязує субєктів господарювання споживати послугу із забезпечення портового оператора до причалу та оплачувати цю послугу.

Тарифи, зокрема п. І Розділу ІІ ОСОБА_5 на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу визначають тільки механізм нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу і в жодному випадку не можуть вважатися правовим актом, який встановлює обовязок відповідача здійснювати сплату спеціалізованої послуги кожного разу при здійсненні навантажувально-розвантажувальних робіт з використанням причалу Адміністрацією морських портів України. ОСОБА_5 встановлюють розмір тарифів та порядок їх справляння, проте підстави виникнення зобовязань зі сплати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу Тарифами не врегульовано.

Що стосується Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.12.2015 № 1331-р, то цим розпорядженням тільки погоджуються встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, і не встановлюються жодні зобовязання для портових операторів.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти лише встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто ціна на таку послугу не може бути вільною, а не визначають умови, обставини, підстави її надання та не зобов'язують отримувати таку послугу.

Таким чином, відсутні будь-які передбачені законом підстави для виникнення обовязку відповідача отримувати послуги з доступу портового оператора до причалу та оплачувати їх, а позивачем не доведено факт виникнення зобовязання відповідача з оплати спеціалізованої послуги на підставі актів цивільного законодавства.

Суд вважає, що позивачем також не надано належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, які б свідчили про надання відповідачу послуги та її замовлення останнім.

Документи, на які позивач посилається як на підтвердження споживання відповідачем спеціалізованих послуг, свідчать лише про факти заходу, відходу суден в/з акваторії Миколаївського морського порту, проте з них не випливає факт укладення правочину між позивачем і відповідачем щодо спеціалізованої послуги, факт замовлення, надання такої послуги позивачем відповідачу, прийняття її відповідачем. Такі документи є стандартними та супроводжують кожен прихід і вихід судна в/з порту, безвідносно до факту надання послуг позивачем портовим операторам. Відповідачем надано суду аналогічні пакети документів (листи ТОВ ОСОБА_4 Компанія та експедитора на імя головного диспетчера ДП «АМПУ» ОСОБА_6 про підтвердження прийому судна, загальні декларації (General declaration), вантажні відомості (Cargo Manifest), штурманські відомості (Mate`s receipt), коносаменти (Bill of lading), які були оформлені у 2015 році, тобто до набуття чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 07.07.2015р.

Оскільки обсяг набутих відповідачем прав за договором сервітуту включає в себе можливість здійснення вантажних операцій через причали та причальну інфраструктуру та не потребує вчинення будь-яких додаткових дій, у відповідача відсутня потреба в замовленні і споживанні спецпослуги по забезпеченню доступу до причалу, тому підстави для задоволення позову відсутні.

ДП «АМПУ» не доведено належними доказами того, що вказана послуга, як податки й збори, носить обов'язковий характер, оскільки положення Закону України «Про морські порти України», постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. № 405, наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 лише встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто ціна на таку послугу не може бути вільною, а не визначають умови, обставини, підстави її надання та не зобов'язують отримувати таку послугу.

Наведена правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 02.11.2016 року у справі № 915/391/16, від 09.11.2016 року у справі № 915/392/16, від 09.11.2016 року у справі № 915/390/16, від 09.11.2016 року у справі № 915/406/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що позовна заява Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задоволенню не підлягає.

Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не приймаються до уваги, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 28.02.2017 року у справі № 915/417/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_7