ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.05.2017 Справа № 904/2892/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Прокуратури Дніпропетровської області, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 53 733,67 грн. за договором на постачання природного газу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 20.12.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 заступник начальника відділу Прокуратури Дніпропетровської області - посв. № 0333683 від 29.05.20

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Прокуратури Дніпропетровської області про стягнення 51 211,00 грн. - основного боргу, 2 278,54 грн. - пені, 244,13 грн. - 3% річних за договором на постачання природного газу № 114102Р9Q2SB046 від 18.04.2016.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу № 114102Р9Q2SB046 від 18.04.2016 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що 16.05.2016 між постачальником та споживачем укладено додаткову угоду № 1, якою зменшено суму договору на суму 49 001,44 грн. Загальна сума договору на 2016 рік склала - 546 884,33 грн.

Споживання природного газу у грудні 2016 року неможливо було зменшити у зв'язку з погодними умовами. Тому перевищення споживання дорівнює 5,091 тис.куб.м у сумі 51 211,00 грн.

Станом на 21.12.2016 сума за спожитий природний газ, яку необхідно було сплатити постачальнику, склала 156 042,59 грн., що підтверджено актом приймання-передачі природного газу № ДОЗ00041884 від 21.12.2016.

Відповідач зазначає, що для того, щоб на кінець 2016 року виконати договір в повному обсязі та уникнути виникнення кредиторської заборгованості, прокуратура Дніпропетровської області листом № 13/2-331вих-16 від 21.12.2016 просила постачальника розділити рахунок та акт приймання-передачі природного газу №ДОЗ00041884 від 21.12.2016 на суму 104 831,59 грн. та 51 211,06 грн.

Постачальником 22.12.2016 надано акт приймання-передачі природного газу № ДОЗ00042548 на суму 104 831,59 грн., який 23.12.2016 зареєстровано та було взято на облік Головним управлінням ДКС України у Дніпропетровській області. У грудні 2016 рок зазначену суму було оплачено.

Проте акт приймання-передачі природного газу на залишок суми у розмірі 51 211,00 грн. жодною із сторін ані в грудні 2016 року, ані на початку 2017 року підписаний не був.

Постачальником акт приймання-передачі природного газу на суму 51 211,00 грн. надано відповідачеві 31.03.2017, при вже порушеному провадженні у даній справі.

Після отримання прокуратурою області акту приймання-передачі природного газу № ДОЗ00042873 від 31.03.2017 на суму 51 211,00 грн. його було передано до ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області для проведення оплати. Взято на облік та зареєстровано акт 10.04.2017.

Таким чином, на час звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за постачання природного газу у розмірі 51 211,00 грн., зобов'язання по сплаті фактично не виникло у зв'язку з відсутністю акту приймання-передачі природного газу на зазначену суму.

04.05.2017 відповідач повідомив про оплату ним суми основного боргу у розмірі 51 211,00 грн., в підтвердження чого надав платіжне доручення № 785 від 10.04.2017 на суму 51 211,00 грн., в якому зазначено призначення платежу: акт № ДОЗ00042873 за березень 2017 за договором на постачання природного газу від 12.01.2017 № 114102P9Q2SB017

Крім того, у судовому засіданні 30.05.2017 відповідач надав Акт звіряння від 17.05.2017, який підписаний сторонами без заперечень, з якого вбачається, що сума основного боргу сплачена у повному обсязі.

У судовому засіданні 18.04.2017 оголошувалась перерва до 04.05.2017.

Ухвалою від 04.05.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 01.06.2017 та у судовому засіданні 04.05.2017 оголошено перерву до 30.05.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 30.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - позивач, постачальник) та Прокуратурою Дніпропетровської області (далі - відповідач, споживач) було укладено договір на постачання природного газу № 114102Р9Q2SB046 (далі - договір), в подальшому сторонами укладено Додаткові угоди № 1 від 16.05.2016, №2 від 28.11.2016 та №3 від 28.11.2016 до спірного договору.

Відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2016 р. природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 06.20.1; 09123000-7 Газ природний, скраплений або в газоподібному стані (газ природний) (далі газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно п. 2.9. договору, визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється у наступному порядку:

- За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до кодексу ГРМ.

- На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаний уповноваженим представником постачальника.

- Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

- У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

- У випадку не повернення споживачем підписаного акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

У відповідності до п. 3.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 3 ціна газу становить 7 549,23 грн. за 1 000 куб.м, крім того ПДВ 1 509,85грн., всього з ПДВ 9 059,08 грн.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється споживачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником (п. 4.2.1. Договору).

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.3. Договору).

Постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІІІ, ІV договору (п.п. 5.1., 5.1.1. Договору).

Споживач зобовязаний оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором (п.п. 5.4., 5.4.2. Договору).

Цей договір набуває чинність з дати його підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином, у грудні 2016 року поставив відповідачу природний газ на суму 156 042,59 грн., про що свідчить підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт приймання-передачі № ДОЗ00041884 від 21.12.2016 на суму 156 042,59 грн. з ПДВ (а.с.23).

Як зазначає позивач, відповідач частково здійснив оплату за поставлений газ у сумі 104 831,59 грн., внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 51 211,00 грн., що і стало підставою виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. За ч. 7 ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

10.04.2017 відповідач сплатив позивачеві суму основного боргу у розмірі 51 211,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 785 від 10.04.2017 на суму 51 211,00 грн. (а.с. 47), актом звіряння від 17.05.2017 (а.с. 60) та листом прокуратури від 10.05.2017 № 18-245вих17 про зміну призначення платежу (а.с. 58).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

На підставі викладеного, в частині стягнення 51 211,00 грн. основної заборгованості провадження у справі підлягає припиненню, у зв'язку з її погашенням відповідачем після звернення позивача з позовом до суду.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 2 278,54 грн. та 3 % річних 244,13 грн. за період з 11.01.2017 по 09.03.2017р.

Відповідно до п. 6.1. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність відповідно з договором і чинним законодавством України.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.1 договору).

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що пеня за період з 11.01.2017р. по 09.03.2017р. нарахована вірно та становить 2 278,54 грн.

Відповідач із заявою про зменшення пені не звертався, отже до стягнення підлягає пеня в розмірі, заявленому позивачем.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

3% річних за період з 11.01.2017 по 09.03.2017 становлять 244,13 грн. та підлягають до стягнення.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов судом не приймаються з наступних підстав.

Майново-господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають на підставі договорів (ст.179 ЦК), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст.627 ЦК).

Згідно з вимогами ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

У відповідності до ч. 4 ст.48 Бюджетного кодексу в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку.

Згідно із ч.1 ст.96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, а стст.525, 526 ЦК і ст.193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.617 ЦК особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання.

Викладена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 березня 2017 року у справі №905/2358/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобовязання є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 278,54 грн. - пені та 244,13 грн. - 3% річних.

В частині стягнення 51 211,00 грн. - основного боргу провадження у справі слід припинити.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, буд. 38, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 2, ) 2 278,54 грн. (дві тисячі двісті сімдесят вісім грн. 54 коп.) - пені, 244,13 грн. (двісті сорок чотири грн. 13 коп.) - 3% річних, 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 51 211,00грн. - основного боргу провадження у справі - припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 01.06.2017

Суддя ОСОБА_3