ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа № 911/1397/17

За позовом Приватного підприємства «Торговий дім ПОЛЯКОВ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колбасир»

про стягнення 5475,64грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №131 від 03.10.2016);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство «Торговий дім ПОЛЯКОВ» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колбасир» про стягнення 21 175,64грн у т.ч.:

- 15 700,00грн основна заборгованість;

- 765,64грн 20% річних;

- 4710,00грн 30% штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №5431 від 21.09.2016 поставки, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Колбасир» відзиву на позов не подало, представника в судове засідання не направило, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали господарського суду Київської області від 12.05.2017 про порушення провадження у даній справі.

До початку розгляду справи по суті, позивачем 29.05.2017 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у даній справі, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 765,64грн 20% річних та 4710,00грн 30% штрафу, не заявляючи вимог про стягнення основного боргу.

Вказана заява мотивована тим, що відповідачем сплачено суму поставленого товару, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду, враховуючи, що відповідно до ст. 22 право на зменшення розміру позовних вимог може бути реалізовано позивачем до винесення рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

21.09.2016 між позивачем (далі постачальник) та відповідачем (далі покупець) укладено договір поставки №5431 (а.с.9-12, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується передати у власність покупця, продукти харчування та інші товари (товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору, найменування, асортимент, загальна кількість, та вартість товару, що є предметом поставки визначаються у видатковій накладній, яка є його невідємною частиною.

Відповідно до п. 3.5 договору, при прийомі товару оформлюється видаткова накладна, що підписується представниками сторін.

Покупець здійснює розрахунки за отриману кожну партію товару, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на протязі 35 календарних днів з моменту отримання товару (п. 4.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання, та діє до 21.09.2017, а в частині зобовязань до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як встановлено судом, позивачем на підставі видаткової накладної від 01.12.2016 №АКФ-245484 на суму 21 379,28грн поставлено відповідачу товар.

Звертаючись з позовом, позивач вказував, що відповідачем здійснено частковий розрахунок за поставлений товар на суму 5 679,28грн та заборгованість відповідача складала 15 700,00грн.

В подальшому позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем вказано, що відповідач розрахувався за поставлений згідно вищевказаної накладної товар на суму 15 700,00грн, що підтверджується випискою з рахунку (а.с.26), зокрема, оплата товару здійснювалась 12.04.2017 на суму 2 700,00грн, 28.04.2017 на суму 3 000,00грн та 22.05.2017 на суму 10 000,00грн

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість відповідача станом на момент подання заяви про зменшення розміру позовних вимог відсутня.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 20% річних.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 договору, при порушені покупцем п. 4.2 вказаного договору, покупець сплачує постачальнику, зокрема, 20% річних від суми боргу за весь час прострочення.

За розрахунком суду, розмір 20% річних складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог розмір 20% річних підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а саме 765,64грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4710,00грн 30% штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.5.3 договору, при порушені покупцем п. 4.2 вказаного договору, на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% суми заборгованості.

Враховуючи, що заборгованість відповідача в розмірі 21 379,28грн існувала понад 10 календарних днів, вимоги позивача у вказаній частині є обґрунтованими, оскільки 30% від суми боргу складають 6 413,78грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача складає 4710,00грн, як заявлено позивачем

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1600,00грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг банку по оплаті судового збору.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 6 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається квитанції від 29.04.2017 (а.с.8) при оплаті судового збору, позивачем сплачено також 16,00грн комісії банку.

З огляду на задоволення позову у даній справі в повному обсязі (з урахуванням зменшення позовних вимог), розмір вказаної комісії підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 16,00грн

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колбасир» на користь Приватного підприємства «Торговий дім ПОЛЯКОВ» 765,64грн 20% річних, 4710,00грн 30% штрафу, а також 1600,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором та 16,00грн витрат на оплату послуг банку по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 06.06.2017

Суддя С.І. Чонгова