РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 902/739/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Павлюк І. Ю. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" на рішення господарського суду Вінницької області від 02.02.2017 року у справі № 902/739/16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Банасько О.О., суддя Міліціанов Р.В., суддя Тісецький С.С.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості 22 871,12 грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс"

про стягнення 14 894,61 грн.

за участю представників:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_2, за довіреністю,

відповідача за первісним позовом - ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_3, за довіреністю,

В судовому засіданні від 30.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Експресс-Транс" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 21493,12 грн. заборгованості, пов'язаної із відмовою відповідача від виконання умов заявки, простоєм транспортного засобу на місці завантаження та порожнім пробігом вантажного автомобіля.

19.09.2016 року до господарського суду Вінницької області надійшла зустрічна позовна заява ФОП ОСОБА_1 до ТзОВ "Експресс-Транс" про стягнення 14894,61 грн. збитків у вигляді недоотриманого доходу.

ФОП ОСОБА_1 подано суду першої інстанції заяву від 02.02.2017 року (вх. 06-52/1022/17 від 02.02.2017 року) про відмову від зустрічного позову в повному обсязі

Рішенням господарського суду Вінницької області від 02.02.2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.02.2017 року) у задоволенні первісного позову ТзОВ "Експресс-Транс" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 22871,12 грн. заборгованості відмовлено повністю. Прийнято відмову ФОП ОСОБА_1 від зустрічного позову. Провадження у справі в частинні зустрічного позову про стягнення з ТзОВ "Експресс-Транс" на користь ФОП ОСОБА_1 12296,25 коп. - збитків, 1378 грн. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, 2007,88 грн. - припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ "Експресс-Транс" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просив задоволити вимоги апеляційної скарги. Відповідач за первісним позовом та його представник заперечили вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Судами встановлено, що 15.03.2013 року між ФОП ОСОБА_1 (далі - замовник, відповідач за первісним позовом) та ТзОВ "Експресс-Транс" (далі - перевізник, позивач за первісним позовом) укладено договір транспортного обслуговування № 15/03/2013, згідно п. 1.1. якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях та територією України. Пунктом 2.1.1. вказаного договору встановлено, що замовник зобов'язується надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого "Замовлення на перевезення", що є невід'ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об'єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги. Згідно п. 2.2.1. договору перевізник зобов'язується у випадку досягнення згоди сторін щодо умов конкретного перевезення, направляти експедитору підтверджене штампом перевізника "Замовлення на перевезення" з вказівкою водія та державного номера автомобіля. Укладений договір, зміни та доповнення до нього, "Замовлення на перевезення", інші документи, що оформлюються та підписуються на виконання договору, отримані від замовника за допомогою факсимільного зв'язку, еmail мають юридичну силу.

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ "Дельтакорп" укладено договір організації міжнародних і внутрішніх вантажних автоперевезень і транспортно-експедиційного обслуговування № 11/01/16, згідно якого експедитор зобов'язується від свого імені та за дорученням замовника і за його рахунок, за обумовлену плату здійснити в інтересах замовника комплекс дій пов'язаних з організацією міжнародних та міжміських вантажних автоперевезень вантажів замовника. 15.06.2016 року між експедитором за договором та замовником підписано заявку-договір на перевезення вантажу № 128, згідно якої позивач зобов'язався надати послуги міжнародного перевезення вантажу на замовлення відповідача за маршрутом 33154-Salzkotten-Gearmany-Одеса. У вказаній заявці, серед іншого, визначено тип і характер автопоїзду: автопоїзд, напівпричіп м.куб. (автомобіль з бічним завантаженням висотою не менше 2,50м); найменування вантажу: 1 вантаж - 8 палет паливно-роздавальних колонок; тип тари і упаковки: європіддони, заводська картонна упаковка; масу вантажу: всього до 2000 кг; штабелювання: недозволено, перевезення лише у вертикальному положенні; загрузка: бічна, мати 8 транспортувальних ременів; вантажовідправника: Gibarco GmbH; дату і час завантаження: 16.06.2016 року о 09 год. ранку; адресу завантаження; дату доставки вантажу: 22.06.2016 року; вантажоодержувача і розвантаження: ТзОВ "Дельтакорп"; порядок і термін оплати.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ "Експресс-транс" підписано заявку-договір № 128, згідно якої позивач зобов'язався надати послуги міжнародного перевезення вантажу на замовлення відповідача за маршрутом 33154-Salzkotten-Gearmany-Одеса. Умовами зазначеної заявки серед іншого визначено тип і характер автопоїзду: автопоїзд, напівпричіп м.куб. (автомобіль з бічним завантаженням висотою не менше 2,50м); найменування вантажу: 1 вантаж - 8 палет паливно-роздавальних колонок; тип тари і упаковки: європіддони, заводська картонна упаковка; вартість вантажу: 80000 євро; масу вантажу: всього до 2000 кг; штабелювання: недозволено, перевезення лише у вертикальному положенні; загрузка: бічна, мати 8 транспортувальних ременів; вантажовідправника: Gibarco GmbH; дату і час завантаження: 16-17.06.2016 р. о 09 год. ранку; адресу завантаження; дату доставки вантажу: 22-24.06.2016 р.; вантажоодержувача і розвантаження: ТзОВ "Дельтакорп"; порядок і термін оплати. Також, у даній заявці зазначено, що на весь час транспортування вантажу перевізник несе повну матеріальну відповідальність за його збереження у відповідності із законодавством України. Експедитор оплачує перевізнику понаднормативні простої автопоїзда, які виникають з вини експедитора, в розмірі 50 євро на території України і 100 євро на території Європи за кожну добу, враховуючи вихідні і святкові дні, на шляху руху чи на місцях завантаження/розвантаження автопоїзда. За ненадання вантажу експедитором, останній сплачує штраф у розмірі 10 % від суми фрахту плюс порожній пробіг з розрахунку 1 євро/км. За ненадання, а також з вини перевізника, останній оплачує штраф в розмірі 10 % від суми фрахту. Згідно вказаної заявки, остання прийнята перевізником: надається автомобіль: Ман НОМЕР_1 ОСОБА_4.

17.06.2016 року вантажовідправником (Gilbarco GmbH) відмовлено у завантаженні вантажу на поданий ТзОВ "Експресс-транс" автомобіль у зв'язку з невідповідністю автомобіля Ман НОМЕР_1 вантажним рекомендаціям, а саме неможливістю здійснити відповідне кріплення вантажу по причині відсутності на вантажному автомобілі необхідної кількості кріплень для транспортувальних ременів та відсутності перфорованої рамки, яка слугує для вказаних цілей; наявністю на автомобілі уже завантажених 2 палет з іноземним вантажем, що задекларований як небезпечний та недостатністю місця для завантаження 2 запасних частин.

Зважаючи на зазначені обставини, 17.06.2016 року та 20.06.2016 року позивач звернувся до відповідача з листами вих. № 17 та 20 про підтвердження оплати штрафних санкцій, які виникли у зв'язку з відмовою від завантаження автомобіля та простою транспортного засобу, у відповідь на які відповідач листами 21.06.2016 року вих. № 21/1 та від 21.06.2016 р. вих. № 21 повідомив позивача про безпідставність заявлених вимог із зазначенням того, що заявка-договір № 128 від 15.06.2016 року була укладена з порушенням вимог чинного законодавства зі сторони позивача, а відтак, перевізнику обґрунтовано відмовлено у завантаженні транспортного засобу у зв'язку із відсутністю необхідної кількості кріплень для транспортувальних ременів та наявністю у транспортному засобі небезпечного вантажу. Також, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію вих. № 27 від 27.06.2016 року з вимогою на протязі 3-х банківських днів з моменту її отримання перерахувати на рахунок останнього 21493,12 грн. заборгованості, що виникла відповідно до умов заявки.

У зв'язку із вищевикладеним, та несплатою, на думку позивача вказаної вище заборгованості відповідачем в добровільному порядку, ТзОВ "Експресс-транс" звернулось з позовом до суду про стягнення з останнього 21493,12 грн. заборгованості, що еквівалентно 781 Євро станом на 27.06.2016 року, з яких - 95 Євро - відмова від виконання умов заявки; 286 Євро - порожній пробіг автомобіля; 400 - Євро простій ТЗ на місці завантаження.

Рішенням від 02.02.2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.02.2017 року) суд першої інстанції у задоволенні зазначеного (первісного позову) ТзОВ "Експресс-Транс" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 22871,12 грн. заборгованості відмовив повністю, а також прийняв відмову ФОП ОСОБА_1 від зустрічного позову та припинив провадження у справі в цій частині.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, заслухавши у судовому засіданні пояснення останнього, врахувавши заперечення відповідача, зазначені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як зазначено вище, між сторонами укладено договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, при цьому сторони перебували між собою у транспортно-експедиторських відносинах.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 929 ЦК України договір транспортного експедирування це договір, за яким одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

В силу ч. 1 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень, яким, зокрема, є Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДГІВ) від 19.05.1956 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Україною Законом "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 року.

Відповідно до ст. 1 зазначеної Конвенції остання застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. В силу ч. 1 ст. 917 ЦК України перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Як встановлено п. 4 ст.17 Конвенції вантажоперевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин, зокрема з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача, а пунктом 3 ст. 30 Конвенції про дорожній рух встановлено, що всі допоміжні пристрої використовувані для закріплення і забезпечення збереження вантажу повинні бути туго затягнуті і міцно закріплені.

Відповідно до п. 1.4.1.1 Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) учасники операції по перевезенню в небезпечних вантажів повинні вжити належні заходи з безпеки в залежності від характеру та масштабу передбачуваної небезпеки з метою уникнення збитку і травм і при необхідності звести їх до мінімуму. В будь-якому випадку вони повинні дотримуватись вимог ДОПНВ в своїй відповідній сфері діяльності, а пунктом .7.5.7.1 цієї ж Угоди передбачено, що якщо небезпечні вантажі перевозяться з іншими вантажами, то всі вантажі повинні бути міцно закріпленими та укладеними в транспортних засобах або контейнерах для попередження вивільнення небезпечних вантажів. Зміщенню пакувань можливо також перешкодити шляхом заповнення вільного простору матеріалом для компактного укладення вантажу або шляхом блокування або кріплення. Якщо використовуються кріпильні засоби, такі як бандажні стрічки або ремені, то вони не повинні бути стягнуті дуже туго, для того щоб не пошкодити або не деформувати пакування. Вимоги до цього пункту вважаються виконаними, якщо вантаж закріплений відповідно до стандарту EN 12195-1:2010 тощо.

Як встановлено п. 31.1. Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Згідно із стандартом EN 12642 точки кріплення для транспортувальних ременів повинні знаходитись попарно впродовж бокових бортів кузова з кроком в 0,7-1,2 м і на відстані від краю не більше 0,25 м, з огляду на що для 8 транспортувальних ременів необхідно мати попарно з кожного боку кузова по вісім точок кріплення, або перфоровану рамку.

У суді першої інстанції відповідачем надано пояснення, відповідно до яких для перевезення вантажу згідно заявки-договору № 128 від 15.06.2016 року транспортний засіб не відповідав умовам перевезення, а саме не надано доказів наявності достатньої кількості петель для кріплення транспортувальних ременів або наявності перфорованої рамки. Позивачем зазначені доводи не спростовано належними та допустимими доказами.

А як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції представник позивача вказала на відсутність в автомобіля Ман НОМЕР_1 перфорованої рамки та зазначила про наявність лише 4 пар петель в кузові даного автомобіля, відтак, вказана обставина свідчить про правомірність відмови вантажовідправника від здійснення завантаження у вказаний автомобіль з огляду на вищенаведені законодавчі приписи.

Зважаючи на все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем в порушення умов заявки-договору не надано належного транспортного засобу для перевезення вказаного в ньому вантажу, оскільки поданий ним транспортний засіб до завантаження не відповідав вимогам щодо перевезення вантажу в частині наявного обладнання для можливості здійснення відповідного кріплення вантажу, крім того, судами встановлено, що транспортний засіб наданий для перевезення при завантаженні вантажу уже містив два палети вантажу задекларованого як "Небезпечний вантаж", що суперечить умовам заявки, в якій хоча і вказано про "Догруз", але не попереджено замовника про характер наявного у вантажному автомобілі вантажу та віднесенні його до класу небезпечних.

Тому, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, підставно дійшов висновку про те, що відповідач за первісним позовом правомірно відмовився від зобов'язань згідно заявки-договору, у зв'язку із ненадання перевізником відповідного транспортного засобу для здійснення перевезення, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити, відтак, вимога про стягнення з відповідача 95 Євро за відмову від виконання умов заявки є необґрунтованою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що про відмову у завантаженні вантажовідправник повідомив перевізника 17.06.2016 року, тобто в день прибуття автомобіля під завантаження, про що здійснено відповідну відмітку у навантажувальному листі, а тому заявлення позивачем вимоги про стягнення 400 Євро за простій автомобіля (4 доби з розрахунку 100 Євро за добу простою) є безпідставним. Спрямування для завантаження здійснювалось із міста Eijsden до міста Salzkotten (в попутному напрямку), а після отримання відмови від завантаження позивач отримав замовлення та здійснив завантаження у місті Bonen та в подальшому здійснив перевезення консолідованого вантажу в Україну. Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними доказами, відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність негативних фінансових наслідків для перевізника. Зважаючи на вищевикладене та відмову суду першої інстанції в задоволенні первісного позову, не підлягають до задоволення й решта вимог позивача за первісним позовом у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України.

Як вже зазначено вище, 02.02.2017 відповідачем за первісним позовом було подано до суду першої інстанції заяву 06-52/1022/17 про відмову від зустрічного позову в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову. При цьому частина шоста названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

В силу ч.3 ст. 78 та п. 4 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи приписи вказаних статей та той факт, що вказана відмова не суперечить вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції підставно прийняв її та припинив провадження в зазначеній частині.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, таким чином, апеляційні вимоги ТзОВ "Експресс-Транс" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експресс-Транс" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 02.02.2017 року у справі № 902/739/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Тимошенко О.М.