ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2017 Справа № 904/4274/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро

про стягнення 116 383 грн. 09 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № б/н від 20.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 46 від 27.02.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету заборгованість в розмірі 116 383 грн. 09 коп., з яких: 113 491 грн. 39 коп. основний борг, 2 611 грн. 86 коп. - пеня, 279 грн. 84 коп. 3 % річних, відповідно до умов договору на постачання природного газу № 11410QABR9SB017 від 20.01.2017р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Ухвалою суду від 10.04.2017р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.05.2017р.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 15.05.2017р. № 97, в якому підтвердив наявність заборгованості перед позивачем з оплати спожитого природного газу у лютому 2017 року в сумі 113 491 грн. 39 коп.. Водночас зазначив, що відповідач є бюджетною організацією, яка фінансується з державного бюджету і працює на підставі кошторису та помісячних планів використання бюджетних коштів і не має змоги вчасно платити за надані послуги. З огляду на відсутність прямого умислу відповідач у порушенні договірних зобовязань просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та пені.

В судовому засіданні 25.05.2017р. представник відповідача заявив клопотання про зменшення судом нарахованої позивачем пені на підставі ст.. 83 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи. оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (постачальник) та Дніпропетровським Державним аграрно-економічним універсітетом в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету (споживач) укладено договір на постачання природного газу № 11410QABR9SB017 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність cпоживачу у 2017 році природній газ (далі - газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1. договору).

За умовами п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.01.2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У п. 1.2. договору сторони узгодили, що річний плановий обсяг постачання газу - до 12,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 1.3. договору планові обсяги постачання газу по місяцях: січень - 12,0.

Згідно п. 2.3. договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ.

Місячний обсяг відбору (споживання) газу споживачем не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу більш ніж на ±5% (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 2.8. договору постачання та споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється, як правило, в рівномірному режимі, виходячи із середньодобової норми (далі - добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця, або згідно узгодженого сторонами графіку у випадку, якщо споживання здійснюється протягом місяця нерівномірно.

За умовами п. 2.9. договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ (п. 2.9.1. договору).

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п. 2.9.2. договору).

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.3. договору).

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна газу становить 7 599,83 грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1 519,97 грн., всього з ПДВ 9 119,80 грн.

Ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п. 3.3. договору).

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (п. 3.4. договору).

Згідно п. 3.5. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором і становить 109 437 грн. 60 коп., у т.ч. ПДВ 20% (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем не пізніше 30 (31) числа розрахункового місяця, у якому здійснюється постачання природного газу (п. 4.2.1. договору).

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу (п. 4.2.2. договору).

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.3. договору).

Постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІІІ, IV договору (п. 5.1.1. договору).

Згідно п. 5.2.1. договору постачальник зобов'язується забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання.

Пунктами 5.3.1., 5.4.2 договору визначено, що споживач має право отримувати природний газ в обсягах та на умовах, визначених цим договором та зобов'язується оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Відповідно до умов п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

31.01.2017р. сторони підписали та скріпили печатками додаткову угоду № 1 до договору (а.с. 15), якою дійшли згоди внести зміни в пункти 11.1., 1.2 та 1.3 договору та викласти їх у наступній редакції: « 11.1. Цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 28.02.2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторонами досягнуто згоди, що в силу положень частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до дати його укладення, а саме: з 01.01.2017р.»; « 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 31,735 тис. куб. м.»; « 1.3. Планові обсяги постачання газу по місяцях: січень 20,883, лютий - 10,849». Усі інші умови цього договору залишаються незмінними та обов'язковими до виконання сторонами. Дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання.

На виконання умов договору у лютому 2017р. позивач здійснив постачання відповідачу природного газу в обсязі 10,849 тис. м. куб. на загальну суму 113 491 грн. 39 коп., що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим їх печатками актом прийому-передачі природного газу № ДОЗ 00010295 від 28.02.2017р. (а.с. 16).

Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору за поставлений природний газ не розрахувався, у звязку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 113 491 грн. 39 коп.

Згідно п. 6.2.1. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до розрахунку позивача розмір пені складає 2 611 грн. 86 коп. за період з 01.03.2017р. по 30.03.2017р.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 279 грн. 84 коп. 3% річних за період з 01.03.2017р. по 30.03.2017р.

На час розгляду справи доказів сплати відповідачем заборгованості до матеріалів справи сторонами не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

За нормами ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, якi боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, виконаних позивачем, судом встановлено, що вказані розрахунки пені відповідають вимогам чинного законодавства та умовам Договору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені та просив суд врахувати, що відповідач є бюджетною організацією, яка фінансується з державного бюджету і працює на підставі кошторису та помісячних планів використання бюджетних коштів, що виключає наявність прямого умислу у допущенні порушень договірних зобовязань.

Представник позивача в судовому засіданні 25.05.2017р. залишив вирішення поданого відповідачем клопотання на розсуд суду.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Проте, за приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін та стан розрахунків, суд вважає, клопотання відповідача обґрунтованим. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може; окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити, зменшивши пеню на 70% до 783 грн. 30 коп.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського Державного аграрно-економічного універсітету (49000, м. Дніпро, вул. Сергія Єфремова, буд. 25, ідентифікаційний код 00493675) в особі Технологічного коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 76, ідентифікаційний код 26371981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, б. 2, ) 113 491 грн. 39 коп. (сто тринадцять тисяч чотириста девяносто одну грн.. 39 коп.) основного боргу, 783 грн. 30 коп. (сімсот вісімдесят три грн.. 30 коп.) пені, 279 грн. 84 коп. (двісті сімдесят девять грн. 84 коп.) 3 % річних, 1 745 грн. 75 коп. (одну тисячу сімсот сорок пять грн.. 75 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 30.05.2017