РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/3556/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮДМИЛА"

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРГРУП";

до відповідача-2: пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "КАПІТАЛ" в особі товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ГРАНД-ІНВЕСТ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1

про визнання недійсним договору

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Домашенко О.Є. - за довіреністю від 28.02.2017 № б/н;

відповідача-1: не з'явилися.

відповідача-2: Кондибенко О.В. - за довіреністю від 30.03.2017 № б/н.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3. - за довіреністю від 26.09.2017 № 585.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЮДМИЛА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРГРУП" та пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "КАПІТАЛ" в особі товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ГРАНД-ІНВЕСТ" про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Укладений між відповідачами договір від 04.08.2015 про відступлення прав за іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1356 суперечить приписам статті 24 Закону України "Про іпотеку", що враховуючи ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його недійсним, оскільки укладення договору про відступлення права іпотеки має передувати укладенню договору про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Також позивач зазначає, що угода про заміну кредитора у договорі кредитування з фінансової установи або банку на пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд суперечить ст. 1054, ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки кредитором по кредитному договору може виступати лише банк або кредитна спілка але не пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд.

Крім того, враховуючи те, що відповідач-1 28.07.2015 відступив права за основним зобов'язанням на підставі договору про відступлення прав вимоги за генеральним кредитним договором відповідачу-2, то укладений між відповідачами договір від 04.08.2015 про відступлення прав за іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524 суперечить приписам статті 1 Закону України "Про іпотеку", що враховуючи ч. 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його недійсним.

Також позивач просить суд визнати припиненими з 29.07.2015 правовідносини за договором іпотеки від 17.12.2010 № 02-10/524, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 6142, укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК", який передав 21.07.2015 права іпотекодержателя відповідачу-1, оскільки зобов'язання, забезпечене заставою (основне зобов'язання спільного українсько-німецького підприємства "МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю перед відповідачем-1 щодо повернення коштів за генеральним договором кредитування) є припиненим. З огляду на те, що є припиненим основне зобов'язання спільного українсько-німецького підприємства "МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю перед відповідачем-1, яке було забезпечене заставою, то правовідносини за договором іпотеки від 17.12.2010 № 02-10/524, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 6142 також є припиненими.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.03.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3556/17. Розгляд даної справи призначено судом на 03.04.2017.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 03.04.2017 відклав розгляд даної справи на 24.04.2017.

Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Також представником позивача подане до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2017 розгляд справи відкладено на 17.05.2017. Вказаною ухвалою судом задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів та залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

В судовому засіданні 17.05.2017 оголошено перерву до 22.05.2017.

Відповідач-2 скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки договір від 28.07.2015 про відступлення права вимоги за генеральним договором № 06.1-27/17 про здійснення кредитування від 17.12.2010, укладений між відповідачами, так само і генеральний договір № 06.1-27/17 про здійснення кредитування є дійсними, не визнаними в судовому порядку недійсними у суду немає підстав для визнання недійсним похідного від них договору від 04.08.2015 про відступлення прав за іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524. Також відповідач-2 повідомив суд про те, що набуте ним право вимоги за генеральним договором про здійснення кредитування від 17.12.2010 № 06.1-27/17 та договорами забезпечення, 15.10.2015 були відступлені на користь громадянина США ОСОБА_1, про що позивача було належним чином повідомлено, відтак відповідачі є неналежними сторонами в даному судовому процесі. Крім того, на думку відповідача-2 єдиним наслідком задоволення позовних вимог щодо недійсності договору від 04.08.2015 є поновлення публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" в якості іпотекодержателя з іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524.

В судовому засіданні 22.05.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представника позивача, відповідача-2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК", як кредитором, та спільним українсько-німецьким підприємством "МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - боржник), як позичальником, укладено генеральний договір про здійснення кредитування від 17.12.2010 № 06.1-27/17 (далі - Генеральний кредитний договір), відповідно до предмету якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти в гривнях на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник зобов'язується повертати кредит в порядку, визначеному Генеральним кредитним договором (п. 1 Генерального кредитного договору).

В якості забезпечення виконання зобов'язань боржника за Генеральним кредитним договором між публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК", як іпотекодержателем, та товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЮДМИЛА", як іпотекодавцем, (далі - позивач) укладено договір іпотеки від 17.12.2010 № 02-10/524, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 6142 (далі Іпотечний договір від 17.12.2010 № 02-10/524) відповідно до предмету якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язання за Генеральним кредитним договором нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 18 (групи приміщень № 5) - магазин та кафе з продажу алкогольних напоїв загальною площею 462,40 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 літ. А (п. 1.1 Іпотечного договору від 17.12.2010 № 02-10/524).

21.07.2015 публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" відступило право вимоги за Генеральним кредитним договором товариству з обмеженою відповідальністю "ЮРГРУП" (далі - відповідач-1) відповідно до договору про відступлення права вимоги.

21.07.2015 публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" відступило право вимоги за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524 відповідачу-1 на підставі договору про відступлення права вимоги.

Між відповідачем-1, як первісним кредитором, та пайовим закритим недиверсифікованим венчурним інвестиційним фондом "КАПІТАЛ" в особі товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ГРАНД-ІНВЕСТ" (далі - відповідач-2), як новим кредитором, укладений договір від 28.07.2015 про відступлення прав вимоги за Генеральним кредитним договором (далі - Договір про відступлення прав вимоги від 28.07.2015), відповідно до предмету якого до відповідача-2 переходять всі права відповідача-1 за Генеральним кредитним договором (п. 2 Договору про відступлення прав вимоги від 28.07.2015).

Пунктом 5 Договору про відступлення прав вимоги від 28.07.2015 визначено, що разом з правом вимоги виконання зобов'язань, що передаються за цим договором, до відповідача-2 переходять права вимоги за договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за Генеральним кредитним договором.

В подальшому, між відповідачами укладено договір про відступлення прав за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524, від 04.08.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1356 (далі - оспорюваний правочин) відповідно до п. 1 якого, відповідач-1 передає відповідачу-2 всі свої права за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник в результаті того, що оспорюваний правочин суперечить приписам ст. ст. 1, 24 Закону України "Про іпотеку", ст. 1054 Цивільного кодексу України, що враховуючи частини 1, 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його недійсним.

Також позивач просить суд визнати припиненими з 29.07.2015 правовідносини за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524, оскільки зобов'язання, забезпечене заставою (основне зобов'язання боржника перед відповідачем-1 щодо повернення коштів за Генеральним кредитним договором) є припиненим. З огляду на те, що є припиненим основне зобов'язання боржника перед відповідачем-1, яке було забезпечене заставою, то правовідносини за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524 також є припиненими.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Приписами статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Твердження позивача про те, що кредитором по кредитному договору може виступати лише банк або кредитна спілка, але ніяк не відповідач-2, оскільки відповідно до діючого законодавства України кредити в Україні на підставі виданих ліцензій можуть надавати тільки дві фінансові установи банки та кредитні спілки судом відхилені, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні в розумінні приписів Цивільного кодексу України жодним чином не пов'язана із наявністю у нового кредитора статусу фінансової установи або ліцензії на право видачі кредиту.

Згідно частин 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами статті 1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції на момент вчинення оспорюваного правочину, далі - Закон "Про іпотеку") встановлено, що іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Стосовно необхідного обсягу цивільної дієздатності з боку відповідача-1 на укладення оспорюваного правочину суд відзначає таке.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Положеннями пункту 5 Договору про відступлення прав вимоги від 28.07.2015 визначено, що разом з правом вимоги виконання зобов'язань, що передаються за цим договором, до відповідача-2 переходять права вимоги за договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за Генеральним кредитним договором.

Так на виконання пункту 5 Договору про відступлення прав вимоги від 28.07.2015, між відповідачами укладено оспорюваний правочин, відповідно до умов якого відповідач-1 передав відповідачу-2 всі свої права за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524.

Приписами статті 24 Закону "Про іпотеку" встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Норма статті 24 Закону "Про іпотеку" встановлює правило, за яким до нового іпотекодержателя мають одночасно перейти права за основним зобов'язанням і такі права переходять навіть у випадку відсутності договору про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. В той же час, згадана норма не містить заборон здійснювати відступлення прав вимоги за основним зобовязанням до укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором і таке відступлення (прав вимоги за основним зобов'язанням) до укладення договору відступлення прав за іпотечним договором не суперечить приписам статті 24 Закону "Про іпотеку".

Враховуючи положення пункту 5 Договору про відступлення прав вимоги від 28.07.2015, а також приписів статті 24 Закону "Про іпотеку" в частині вимоги нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором, судом відхилені доводи позивача про те, що оспорюваний правочин суперечить положенням статті 24 Закону "Про іпотеку" в частині укладення оспорюваного правочину через шість днів після укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.07.2015.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на час нотаріального посвідчення оспорюваного правочину останній укладено з дотриманням вимог ст. 24 Закону "Про іпотеку" та приписів Цивільного кодексу України.

Стосовно позовної вимоги про визнання припиненими з 29.07.2015 правовідносин за Іпотечним договором від 17.12.2010 № 02-10/524, суд зазначає наступне.

Приписами частини 5 статті 3 Закону "Про іпотеку" встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки встановлені ст. 17 Закону "Про іпотеку".

Підстави припинення зобов'язань встановлені Главою 50 Цивільного кодексу України.

Заміна кредитора у зобов'язанні не призводить до припинення зобов'язання, а тому доводи позивача про те, що у зв'язку із заміною кредитора припинилося основне зобов'язання, забезпечене іпотекою, що в свою чергу є підставою для припинення іпотеки, не грунтується на нормах права, а тому судом не приймається.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Крім викладеного, позивачем не аргументовано та не доведено, на які його права чи охоронювані законом інтереси впливає заміна кредитора в основному зобов'язанні, з урахуванням обсягу прав позивача, визначених іпотечним договором.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29 травня 2017 року

Суддя С.В. Балац