КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/1723/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача Савченко М.С.

Відповідача Чебатирьова І.Г.

Третьої особи 1 Лєпорська О.В.

Третьої особи 2 Севрук В.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 по справі №910/1723/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

1. Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"

2.Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"

про визнання постачальником за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 та зобов'язання підписати акти приймання - передачі газу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 по справі №910/1723/17 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне комерційне підприємство "Маріупольтепломережа" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Калатай Н.Ф., апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 06.06.2017.

02 червня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, від представника позивача надійшли пояснення по справі.

06 червня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Розпорядженням від 06.06.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 06.06.2017, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий: суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 по справі №910/1723/17 до свого провадження.

В судове засідання 06.06.2017 з'явились представники позивача, відповідача та третіх осіб 1 та 2.

Представники позивача та третьої особи 2 в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2017.

Представники відповідача та третьої 1 в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб 1 та 2, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, відповідач) та Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (споживач, позивач) укладено договір постачання природного газу № 4732/1617-РО-6 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах договору.

Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 96,5 тис. куб. метрів, в тому числі, за місяцями: жовтень - 6,4; листопад - 11,9; грудень 19,5; (ІV квартал 2016 - 37,8); січень - 24,0; лютий - 18,0; березень - 16,7 (І квартал 2017 - 58,7).

Згідно п. 3.1 Договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - в пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - в пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.2 Договору споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватись плановими обсягами, зазначеними в п.2.1 договору, на відповідний місяць.

Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) у встановленому законодавством порядку.

Постачальник, протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації, повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем в розділі 13 договору.

Згідно з п. 3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п.п. 3.5, 3.6 Договору споживач зобов'язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (в тому числі, згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу, згідно з цим договором, у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини не підписання акта.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 249 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 2471,00 грн, крім того, податок на додану вартість -20%. Всього до сплати, разом з податком на додану вартість - 2 965,20 грн. (п. 5.2 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов Договору, позивач неодноразово направляв відповідачу акти приймання-передачі газу за жовтень та листопад 2016 року. Проте, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовилось від підписання зазначених актів з огляду на те, що останнім постачання позивачу природного газу у цей період не здійснювалось.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору по даній справі є вимога про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконати умови Договору шляхом підписання актів приймання-передачі газу за жовтень та листопад 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Вищезазначеними нормами не передбачено такого способу захисту прав, як підписання акту приймання-передачі товару за договором поставки.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень та листопад 2016 року (які за своєю природою є лише товарно-супровідними документами) не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, за статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. За приписами статті 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Таким чином, зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень та листопад 2016 року є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2017 по справі №910/15234/16.

Щодо вимоги позивача про визнання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постачальником природного газу за договором №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016р. у жовтні, листопаді 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з норм Закону України "Про ринок природного газу" та Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" відповідача визначено, як постачальника природного газу.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду, у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме визнання відповідача постачальником природного газу у жовтні - листопаді 2016 року, за своєю правовою природою є встановленням факту, що має юридичне значення, та може встановлюватись господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

В той же час, зазначена вимога про визнання постачальником - як встановлення факту, виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, у зв'язку з чим обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволені позовних вимог.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Комунального комерційного підприємства "Маріупольтепломережа" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 по справі №910/1723/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства "Маріупольтепломережа" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 по справі №910/1723/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/1723/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець