ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 Справа № 917/473/17

м. Полтава

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", 36020, м. Полтава, вул. Козака, 2-а

до Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат", 36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, 6

про стягнення 15 824,76 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 252 від 20.12.2012 року;

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 15 824,76 грн. заборгованості (з урахуванням заяви позивача від 25.04.2017 року про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду ухвалою від 25.05.2017 року) за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2 від 01.01.2013 року, з яких: 12 143,50 грн. основний борг; 693,77грн. 3% річних; 123,41 грн. пеня; 2864,08 грн. інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем договірних зобов'язань в частині вартості отриманого газу.

Відповідач відзив на позов та витребуваних документів не подав, в судове засідання не зявився, своїм правом на судовий захист не скористався, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» та Колективним підприємством «Полтавський мясокомбінат» був укладений договір № 2 (далі Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1.) постачальник (позивач) постачає природний газ споживачу (відповідачу) в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

На підставі результатів вимірювання обсягу газу вузлами обліку складаються щомісяця акти приймання-передачі газу (п. 3.5. Договору).

У відповідності до п. 3.5. Договору актами приймання-передачі природного газу сторони підтвердили, що ПАТ «Полтавагаз» надавало відповідачу послуги з постачання природного газу:

в січні 2015 року в об'ємі 0,663 тис. куб. м. на суму 783,66 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № У від 31.01.2015 p.;

в лютому 2015 року в об'ємі 0,538 тис. куб. м. на суму 635,91 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № У від 28.02.2015 p.;

в березні 2015 року в об'ємі 0,579 тис. куб. м. на суму 684,38 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № У від 31.03.2015 p.;

в квітні 2015 року в об'ємі 0,631 тис. куб. м. на суму 4535,63 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № У від 30.04.2015 p.;

в травні 2015 року в об'ємі 0,714 тис. куб. м. на суму 5132,23 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № У від 31.05.2015 p.;

в червні 2015 року в об'ємі 0,585 тис. куб. м. на суму 4204,98 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № У від 30.06.2015 р.

Розрахунки за реалізований споживачеві газ згідно п. 4.1 Договору здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Ціна газу визначена в підписаних сторонами актах прийому-передачі.

Відповідно до п. 4.6. Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 року до Договору оплата вартості обсягів газу, запланованих для поставки, проводиться Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати за п'ять банківських днів де початку місяця поставки на поточний рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється дo 5 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє в частині постачання природного на строк до 31.03.2015 року включно, а в частині повернення розрахунків до їх повного виконання (п. 10.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 30.12.2014 р.).

У письмових поясненнях від 07.06.2017 року позивач повідомив, що строк дії Договору №2 від 01.01.2013 року не продовжувався на період з квітня по червень 2015 року, додаток №2 до Договору стосовно обсягів постачання газу на відповідний період не підписувався.

Відповідач порушив свої зобовязання в частині здійснення оплати за отриманий природний у визначені Договором строки. Згідно розрахунку позивача станом на 20.03.2017 року, відповідач за отриманий природний газ з січня по червень 2015 року заборгував 12143,50 грн.

За твердженням позивача проплат станом на день розгляду справи в суді не було. Таким чином, основна заборгованість відповідача за отриманий газ становить 12 143,50 грн.

При вирішенні спору суд приймає до уваги наступне.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Строк оплати переданого у січні-березні 2015 року газу згідно актів прийому-передачі за п. 4.6 Договору в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року настав.

Суд вважає, що передача відповідачу газу в період з квітня по червень 2015 року, який не охоплюється Договором поставки відбулося поза умовами виконання зобов'язань за цим Договором, тобто на підставі усної угоди сторін.

Зазначена обставина підтверджується письмовими поясненнями позивача від 07.06.2017 року, вих. № 14/1554, наданими суду, з яких вбачається, що термін дії Договору на період з квітня по червень 2015 року не продовжувався.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Строки розрахунків за отриманий газ в період з квітня по червень 2015 року сторонами документально не було зафіксовано.

Судом приймається до уваги, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (див. п. 1.7. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Підписання споживачем акту прийому передачі фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий газ.

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати газу, отриманого як в період з січня по березень 2015 року так і в період з квітня по червень 2015 року витікає з умов Договору, положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав.

У відповідності до ст. 526 Цивільного Кодексу зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2.2. Договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Позивачем заявлено до стягнення 123,41 грн. пені за період з 06.01.2015 року по 31.03.2015 року (розрахунок в матеріалах справи).

Згідно наданого позивачем розрахунку, заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", а тому підлягає задоволенню.

Стаття 625 ЦК України визначає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобовязання, вимоги позивача про стягнення 693,77 грн. - 3% річних за період 06.01.2015 року по 25.04.2017 року (розрахунок в матеріалах справи) суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

Позивачем заявлено до стягнення 2864,08 грн. інфляційних витрат за період з 06.01.2015 року по 31.03.2017 року.

При цьому судом враховується, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць (абз.2 п. 3.2. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Інфляційні витрати та річні є невідємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Строк, за який просить позивач стягнути інфляційні витрати є необґрунтованим, оскільки період нарахування інфляційних на заборгованість не відповідає правовій позиції Верховного Суду України. Таким чином в тих періодах існування боргу, де інфляцію нараховано менше ніж за місяць, суд розрахував з наступного місяця.

За розрахунком суду інфляційні витрати за загальний період з 01.02.2015 року по 31.03.2015 року складають 2729,45 грн., в частині стягнення 134,63 грн. інфляційних витрат у позові відмовляється.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості, пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат за спожитий газ у січні-червні 2015 року, відповідач проти наявності заборгованості не заперечує, тому позов, з урахуванням наведених вище обставин підлягає задоволенню частково - на загальну суму 15690,13 грн., з яких: 12143,50 грн. - основний борг; 993,77 грн. 3% річних; 123,41 грн. пеня; 2729,45 грн. інфляційні витрати.

Судовий збір покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч. 6), 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат", 36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, 6, на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, 12143 грн. 50 коп. - основного боргу; 123 грн. 41 коп. пені; 993 грн. 77 коп. 3% річних; 2729 грн. 45 коп. інфляційних витрат; 1586 грн. 39 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 134 грн. 63 коп. інфляційних витрат відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Суддя І.І. Пушко