ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 року Справа № 904/1163/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

секретар судового засідання: Ковізиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник ( дов. від 28.12.2016 р. № 157/1573 )

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкрмитому судровому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 р. у справі

за позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання

"Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова",

м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства

"ДНІПРОВАЖМАШ",

м. Дніпро

про стягнення 34 700,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" про стягнення 34 700,77 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 р. ( суддя Петренко Н. Е. ) у справі № 904/1163/17 позов задоволено частково стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" на користь Державного підприємства "Виробниче обєднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" заборгованість у розмірі 16 880,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 557,75 грн., суму 3 % річних у розмірі 1 251,39 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 599,49 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "ДНІПРОВАЖМАШ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 р. у справі № 904/1163/17.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, Відповідач посилається на те, що не є поважною причиною пропуску строків позовної давності - посилання ДП «ВО ім. О. М. Макарова» на неможливість сплати судового збору через арешт банківських рахунків, оскільки таку підставу не можна вважати поважною для поновлення строку позовної давності, з огляду на те, що такі причини фактично обумовлені неналежними діями або бездіяльністю самого Позивача.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_2 у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Євстигнеєва О.С.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. апеляційна скарга прийнята до провадження колегією суддів у складі: ОСОБА_2 ( головуючий ), суддів: Кузнецова В. О., Євстигнеєва О. С. Розгляд справи призначено на 04.05.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.05.2017 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Євстигнеєва О.С.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_2 у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.05.2017 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.06.2017 р.

Представник Позивача у судовому засіданні просив рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання 06.06.2017 р. представник Відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, проте своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення Відповідача про дату, час та місце судового засідання, разом з тим, розгляд апеляційної скарги вже відкладався і представник Відповідача на попередньому судовому засіданні надавав пояснення по суті апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 06.06.2017 р. за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 06.06.2017 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2013 р. між державним підприємством "Виробниче об'єднання "ПІВДЕННИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ім. О. М. Макарова" (Підрядник ) та публічним акціонерним товариством "ДНІПРОВАЖМАШ" ( Замовник ) укладено Договір № 173/409, відповідно до п. 1.1 умов якого Замовник доручає, а Підрядник забезпечує згідно з умовами договору виконання робіт з улаштування підпірної стінки на території Замовника.

Положеннями п. 2.1 Договору передбачено, що загальна сума договору згідно з договірною ціною ( Додаток № 2 ) складає 40 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 6 666,66 грн.

Згідно з п. 2.3 Договору, остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється на підставі акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт по формі КБ-3.

Як зазначено у п. 2.4 Договору, Замовник зобов'язаний протягом 3-х календарних днів з дати отримання акту та довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3, підписати надані документи або обґрунтувати причини відмови від їх підписання. Розрахунок між Замовником та Підрядником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника. Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 3-х календарних днів з дати підписання актів та довідки про вартість виконаних робіт Замовником.

Відповідно до п. 2.7 Договору, після підписання договору Замовник перераховує на поточний рахунок Підрядника, авансовий платіж в розмірі 50 відсотків від загальної вартості договору на закупівлю матеріалів.

П. 7.15 Договору встановлено, що за виконання або неналежне виконання обов'язків по даному договору Підрядник та Замовник несуть майнову відповідальність згідно з діючим законодавством України.

Згідно з п. 10.1 Договору, строк дії даного договору встановлюється з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

16.01.2014 р. між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Договору, відповідно до якої змінені реквізити сторін, інші умови Договору залишені без змін.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору ( ч. 1 ст. 193 ГК України ).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

На виконання умов вищезазначеного Договору Підрядником були виконані роботи з улаштування підпірної стінки на території Замовника на загальну суму 41 880,55 грн., що підтверджують: Акт № 11-42 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року від 11.12.2013 р. на суму 6 172,40 грн.; Акт № 10-17 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 27.12.2013 р. на суму 3 130,51 грн.; Акт № 11-18 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року від 27.12.2013 р. на суму 15 077,54 грн.; Акт № 10-16 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 27.12.2013 р. на суму 8 940,13 грн.; Акт № 12-15 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 28.03.2014 р. на суму 3 365,89 грн.; Акт № 12-12 приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 28.03.2014 р. на суму 5 194,08 грн.

Вищевказані акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт підписані з боку Замовника та скріплені печаткою без будь-яких претензій та зауважень.

За твердженням Позивача ( не спростованим Відповідачем ) Замовник за виконані роботи розрахувався частково, а саме у розмірі 25 000,00 грн., з яких: 18.10.2013 р. - 20 000,00 грн., 28.11.2013 р. - 5 000,00 грн. Таким чином, у Відповідача виникла прострочена заборгованість перед Позивачем у розмірі 16 880,55 грн., з яких: 8 320,58 грн. за актом № 10-16 приймання виконаних будівельних робіт; 3 365,89 грн. за актом № 12-15 приймання виконаних будівельних робіт; 5 194,08 грн. за актом № 12-12 приймання виконаних будівельних робіт.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (належне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За прострочення виконання Замовником зобовязань за Договором, Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 16 568,83 грн. та 3 % річних у розмірі 1 251,39 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Позивач заявив клопотання про поновлення строку позовної давності щодо суми основного боргу у розмірі 16 880,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 16 568,83 грн. та 3 % річних у розмірі 1 251,39 грн., виходячи з того, що перебіг строку позовної давності відбувся з поважних причин, оскільки з 2014 року по 2016 рік Позивач не мав можливості по сплаті судового збору через арешт банківських рахунків, який відбувся згідно із постановами Державної виконавчої служби ( перелік постанов додано до клопотання ). Враховуючи вищевикладене, Позивач просив господарський суд стягнути з Відповідача заборгованість за виконані роботи у розмірі 16 880,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 16568,83 грн., 3% річних у розмірі 1 251,39 грн., а всього 34 700,77 грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надав доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору, та просив суд першої інстанції відмовити Позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності щодо стягнення по Акту № 10-16 від 27.12.2013 р. суми основного боргу 8 940,13 грн. та нарахованих на неї інфляційних втрат та 3 % річних. Про застосування позовної давності судом, Відповідачем було заявлене клопотання. Враховуючи дату підписання Акту виконаних робіт № 10-16 від 27.12.2013 р. на суму 8 940,13 грн., Відповідач вважає, що строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості у позивача сплив у грудні 2016 року.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищевикладене, норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі дійшов обґрунтованого висновку, що право та охоронюваний законом інтерес Позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла ( за Актом виконаних робіт № 10-16 від 27.12.2013 р. на суму 8 940,13 грн. ) і про це зроблено заяву Відповідачем у справі, пославшись на ті обставини, що роботи на суму 16 880,55 грн. були виконані Позивачем та прийняті Відповідачем без жодних претензій та зауважень, а часткове погашення самим боржником основного боргу свідчить про визнання Відповідач себе зобов'язаною особою по відношенню до Позивача. Після перерахунку проведеного господарським судом, розмір інфляційних втрат склав 16 557,75 грн., а сума 3 % річних відповідно склала 1 251,39 грн. Взявши до уваги норми чинного законодавства України та практику Європейського Суду з прав людини, а також доводи Позивача щодо поновлення строку позовної давності ( перебіг строку позовної давності відбувся з поважних причин, оскільки з 2014 року по 2016 рік Позивач не мав можливості по сплаті судового збору через арешт банківських рахунків, який відбувся згідно із постановами Державної виконавчої служби ), господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Апеляційний господарський суд вважає такий висновок місцевого господарського суду обґрунтованим у звязку з наступним.

Причиною подання апеляційної скарги стала незгода Скаржника із задоволенням позову у зв'язку з визнанням місцевим судом поважності причини пропуску строку позовної давності, яку Відповідач не вважає такою.

З огляду на приписи ЦК України: позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ( ст. 256); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ); перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку ( ч. 1 ст. 264 ); позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення ( ч. 3 ст. 267 ); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності ( абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 із змінами, внесеними згідно з постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10.07.2014 р. № 6 )

Висновок про неможливість поновлення позовної давності не відповідає положенням ст. 267 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 27.04.2016 р. у справі № 916/1363/15-г.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від Позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Щодо досліджуваної справи, то приймаючи рішення господарський суд правильно посилався на обставини по несвоєчасній оплаті Відповідачем виконаних Позивачем робіт та, у звязку з цим, на обовязок останього сплатити витрати від інфляції і три проценти річних.

Як встановив суд першої інстанції, право та охоронюваний законом інтерес Позивача дійсно порушені, але за Актом виконаних робіт № 10-16 від 27.12.2013 р. на суму 8 940,13 грн. позовна давність спливла і про це зроблено заяву Відповідачем у справі. Роботи виконані Позивачем та прийняті Відповідачем без жодних претензій та зауважень. З 2014 року по 2016 рік Позивач не мав можливості по сплаті судового збору через арешт банківських рахунків, який відбувся згідно із постановами Державної виконавчої служби, що об'єктивно, з незалежних від Позивача підстав істотно утруднювало своєчасне подання позову.

Взявши до уваги наявні фактичні данні про вказані обставини та керуючись нормами чинного законодавства України, практикою Європейського Суду з прав людини, господарський суд Дніпропетровської області обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам законодавства та спростовуються встановленим судом першої інстанції обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 р. у справі № 904/1163/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 07.06.2017 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя О.В. Чус