РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017Справа №910/6107/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/6107/17

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України;

до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС»;

про стягнення 7359,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Давиденко Ю.К., довіреність № 6/2-25/10 від 20.12.2016р.;

від відповідача: Синельнікова М.О., довіреність № ГО-16/160 від 12.12.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - позивач) до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (надалі - відповідач) про стягнення 7359,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Mazda», державний номер НОМЕР_2, а тому, відповідно до п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - «Chevrolet», державний номер НОМЕР_1, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач направив останньому заяву про відшкодування шкоди. Відповідач вказану заяву не задовольнив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2017р. порушено провадження у справі № 910/6107/17 та призначено її розгляд на 25.05.2017р.

23.05.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано заяву про застосування строків позовної давності та відзив.

24.05.2017р. через загальний відділ діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 25.05.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, 28.06.2010 року в м. Маріуполі на пр. Леніна, з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем марки «Шевроле», державний номер НОМЕР_1, скоєно ДТП. Вина ОСОБА_3, за твердженням позивача, підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі № 3-4561/10 від 17.09.2010р.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Мазда», державний номер НОМЕР_2, який перебував під керуванням ОСОБА_4, власником якого є ОСОБА_5

Відповідно до Звіту №526 від 18.11.2010р., складеного оцінювачем ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Мазда», державний номер НОМЕР_2, склала 8087,50 грн.

Як вказує позивач, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

На підставі вказаної норми позивач здійснив регламенту виплату потерпілій особі - власнику пошкодженого автомобіля марки «Шевроле», державний номер НОМЕР_1, в розмірі 6739,58 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 3135 від 15.07.2011р.

При цьому, постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.09.2010р. по справі 3-4561/10 на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Однак, постановою апеляційного суду Донецької області від 29.12.2010р. по справі № 33-257-м/10 було скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2010 року; справу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП - закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП; провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі ст. 38 КУпАП.

В подальшому, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідно до підпункту 38.2.3 пункту 38.2 ст.38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених / пункті 13.1 ст.13 Закону

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015р. по справі № 189/2016/14-ц у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування відмовлено, з наступних підстав.

Вказаним рішенням встановлено, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Страхова Група «ТАС», про що свідчить копія полісу ВЕ № 3427753, строк дії якого з 11.02.2010 року по 10.02.2011 року. Тобто під час вчинення ДТП відповідальність ОСОБА_3 була застрахована.

Відповідно до ст.18 ч.2 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом. сертифікатом), що є формою страхування. Тобто видача страхувальнику поліса засвідчує факт укладання договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, на момент ДТП (28.06.2010 року) даний договір був чинний, та згідно п.2 полісу страхування та ліміту відповідальності страховика - ПАТ «Страхова Група "ТАС", визначеного ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ліміт відповідальності ПАТ "Страхова Група "ТАС" складає 51 000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до підпункту 38.2.3 п.38.2 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Предметом даного судового розгляду є вимога МТСБУ до ПАТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення 7359,58 грн. страхового відшкодування на підставі статей 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і, як було встановлено, мав на дату ДТП договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм закону, до позивача в межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами.

На підставі ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Шевроле" застрахована у відповідача згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3427753.

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

З огляду на наведене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору (в даному випадку позивачу).

За оцінкою суду, в матеріалах справи немає доказів вини водія ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, а саме відсутня постанова суду про притягнення останнього за наслідками згаданої події до адміністративної відповідальності, інформації щодо прийняття судового рішення з цього приводу матеріали справи також не містять.

В матеріалах справи наявна постанова апеляційного суду Донецької області від 29.12.2010р. по справі № 33-257-м/10, якою скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2010 року; справу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП - закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП - закрито на підставі ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

На підставі ст.221 КУпАП, виключно судами розглядаються справи про передбачені ст.124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Положеннями ст.34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 в скоєнні ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «Мазда», державний номер НОМЕР_2, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 6739,58 грн. (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28.03.2017р. по справі № 910/14457/16).

Також позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення витрат на оплату вартості автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру збитку та збору документів по справі.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією у разі пошкодження транспортного засобу. До цього переліку не віднесено витрати страхувальника на виготовлення довідок відповідних органів та на проведення експертиз.

Таким чином, витрати страхувальника, які не передбачені статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, на проведення автотоварознавчої експертизи, на оплату вартості послуг з оформлення та видачі довідки ДАІ, як і витрати на збір документів, не входять до суми страхового відшкодування, оскільки такі витрати не є складовою фактичного розміру збитків, а належать до господарських витрат (постанова Вищого господарського суду України від 21.05.2013 № 22-17-25-26/366-07-7922).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Крім того, суд відхиляє заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Оскільки про укладення між ОСОБА_3 та відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ВЕ/3427753 позивачу стало відомо з постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015р. у справі № 189/2016/14-ц, відтак суд вважає, що позивачем строк позовної давності станом на день звернення з даним позовом до господарського суду не пропущено.

Крім того, з огляду на вказані вище обставини, суд визнає безпідставним клопотання позивача про поновлення строк на подання позовної заяви Моторного (транспортне) страхового бюро України до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення 7359,58 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволення не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 30.05.2017р.

Суддя А.І. Привалов