ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.2017 Справа № 904/3688/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "УКРТАТНАФТА", м. Кременчук
до Військової частини НОМЕР_1 , м. Дніпро

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Міністерство оборони України, м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 7 969 678, 96 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:
від позивача: Гуйванюк Й.Є., дов. № 14/03-16 від 27.12.2016;

від відповідача: Удод Б.В., дов. № 1314/25/360 від 09.02.2017;;

від третьої особи: Вологжаніна О.Д., дов. № 220-184/д від 11.04.2017;

СУТЬ СПОРУ:
Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі Позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (далів Відповідач) заборгованості у розмірі 7 969 678,96 грн.

Заявлені вимоги, мотивовані неналежним виконання з боку Відповідача взятих на себе зобов`язань щодо оплати палива для реактивних двигунів РТ, яке отримано Відповідачем в рамках укладеного сторонами договору поставки нафтопродуктів.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що договір про закупівлю палива між сторонами не укладався, його істотні умови не погоджувалися, тендерні процедури, обов`язковість яких передбачена Законом України «Про здійснення державних закупівель», не проводились.

Крім того, заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що лист командира військової частини, на який Позивач посилається в підтвердження укладення договору поставки нафтопродуктів, розцінюється Відповідачем виключено як прохання надати благодійну допомогу, яка не передбачає в подальшому будь-якої оплати.

Третя особа надала суду письмові пояснення, за змістом яких підтвердила доводи відповідача стосовно відсутності між сторонами договору на поставку нафтопродуктів, укладеного з дотриманням вимог чинного законодавства, та як наслідок, відсутність у відповідача підстав для здійснення розрахунків за отримане пальне.

В судовому засіданні 18.05.2017 року оголошувалася перерва до 29.05.2017 року, згідно ст. 77 ГПК України.

В засіданні суду 29.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та інших учасників процесу, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:
12.03.2014 року Відповідач звернувся на адресу Позивача з листом № 141, за змістом якого просив здійснити на загальних умовах заправку авіаційної техніки ЗС України паливом для реактивних двигунів в паливний бак судна на території ТОВ «МА Дніпропетровськ» за адресою: Аеропорт цивільної авіації м. Дніпропетровська, Дніпропетровської області. Відпуск палива Відповідач просив здійснювати без попередньої оплати з урахуванням завдань, які будуть виконуватися ЗС України за письмовою заявкою, надісланою Міністерством оборони України на адресу підприємства Позивача.

На виконання досягнутих домовленостей, в період з 31.03.2014 року по 31.07.2014 року, Позивач передав, а Відповідач прийняв паливо для реактивних двигунів РТ в кількості 484,732 тонн на суму 7 969 678,96 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі нафтопродуктів № 81076784 від 31.03.2014 року, № 81080688 від 30.04.2014 року, № 81080690 від 30.04.2014 року, № 8186369 від 31.05.2014 року, № 81086370 від 31.05.2014 року, № 81091164 від 30.06.2014 року, № 81091165 від 30.06.2014 року, № 81096080 від 31.07.2014 року, № 81096081 від 31.07.2014 року.

В силу приписів ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакцій, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Надані у справу акти приймання-передачі нафтопродуктів, які підписані з боку Позивача та Відповідача уповноваженими особами й скріплені печатками зазначених осіб, свідчить про досягнення між сторонами домовленості зі встановлення договірних відносин з поставки нафтопродуктів, за умовами яких, в письмові формі погоджено предмет поставки, умови передачі товару, ціну, кількість та суму поставки.

З огляду на викладене, доводи Відповідача стосовно відсутності між сторонами договору поставки нафтопродуктів, укладеного в письмові формі, слід визнати безпідставними й такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертаючись із даним позовом до суду, Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість за товар, отриманий згідно укладеного сторонами договору постави нафтопродуктів, що і є предметом даного спору.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів, укладеного між сторонами шляхом оформлення актів приймання-передачі нафтопродуктів № 81076784 від 31.03.2014 року, № 81080688 від 30.04.2014 року, № 81080690 від 30.04.2014 року, № 8186369 від 31.05.2014 року, № 81086370 від 31.05.2014 року, № 81091164 від 30.06.2014 року, № 81091165 від 30.06.2014 року, № 81096080 від 31.07.2014 року, № 81096081 від 31.07.2014 року, виходячи з наступного.

На момент укладення правочину щодо поставки нафтопродуктів, був чинний Закон України «Про здійснення державних закупівель» в редакції Закону України від 13.03.2014 № 879-VII. На час виконання сторонами умов договору в частині передачі та прийняття товару в період із 30.04.2014 року, діяв Закону України «Про здійснення державних закупівель» в редакції Закону від 10.04.2014 року № 1197-VII.

Відповідно до положень ст. 1 названих редакції Закону, Відповідач є замовником розпорядником коштів, який здійснює закупівлю товарів, робіт і послуг в порядку визначеному цими законами.

В редакції Закону від 13.03.2014 № 879-VII, аналогічно як і в редакції Закону від 10.04.2014 № 1197-VII, вартість предмета закупівлі, придбання якого потребувало проведення передбачених цим законом процедур, встановлювалася у розмірі, що дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень.

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів, в період з 31.03.2014 по 31.07.2014 Відповідачу було передано паливо для реактивних двигунів РТ на загальну суму 7 969 678,96 грн., а тому закупівлі повинні були здійснюватися згідно із положень Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно редакції Закону України «Про здійснення державних закупівель», які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, заборонено укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, при укладанні договору сторони не було дотримано вимог актів цивільного законодавства, в отому числі Закону України "Про здійснення державних закупівель», а саме, договір укладений сторонами без проведення процедур закупівлі.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним пов`язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Як вище встановлено судом, договір поставки нафтопродуктів, укладений з порушенням приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, що згідно ч. 1 ст. 215 цього Кодексу, є підставою недійсності цього правочину.

З огляду на те, що в силу приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, вимоги Позивача про стягнення сум грошових коштів у розмірі 7 969 678,96 грн., які ґрунтуються на недійсному договорі, задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» - відмовити.

Визнати недійсним договір поставки нафтопродуктів, укладений між ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» та Військовою частиною № НОМЕР_1 , оформлений актами приймання-передачі нафтопродуктів № 81076784 від 31.03.2014 року, № 81080688 від 30.04.2014 року, № 81080690 від 30.04.2014 року, № 8186369 від 31.05.2014 року, № 81086370 від 31.05.2014 року, № 81091164 від 30.06.2014 року, № 81091165 від 30.06.2014 року, № 81096080 від 31.07.2014 року, № 81096081 від 31.07.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.06.2017

Суддя О.В. Ліпинський