ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017 року Справа № 904/11733/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Пархоменко Н.В., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреністьб/н від 01.12.2016 р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2 представник, довіреністьб/н від 14.05.2016 р.;

представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017 року у справі № 904/11733/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІНК ДІСТРІБУШН СІСТЕМ", м. Дніпро

до відповідача - 1 Виробничо-комерційної фірми "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Одеса

до відповідача - 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Сіті", м. Дніпро

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017 року у справі №904/11733/16 (суддя Мартинюк С.В.) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Виробничо-комеційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрінк Дістрібушн Сістем» заборгованість в розмірі 15 873,43 грн., 58 400 грн. пені, 5 433,34 грн. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 689 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Сіті» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрінк Дістрібушн Сістем» суму 100,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 689 грн.

Рішення мотивовано порушенням Виробничо-комерційною фірмою «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальність умов договору поставки №618/10/170 від 30.09.2010 року в частині повної оплати вартості отриманого товару, порушення вимог ч.1 ст. 193 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Встановлюючи, що розмір заборгованості відповідача-1 перед позивачем становить 15 733,43 грн., суд відхилив доводи відповідача-1 щодо зміни додатковою угодою №1 від 01.10.2013 року до договору умов оплати товару. Зазначив, що вказана додаткова угода підпивана представником позивача ОСОБА_3, однак довіреність на повноваження даної особи на підписання додаткової угоди не надано.

Також суд відхилив доводи відповідача щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та зазначив, що акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2017 року за договором про надання послуг №ОМ-22(Б) від 01.11.2010 року не є первинним бугалтерським документом, акти наданих послуг за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року позивачем не підписані, не є належним доказом.

Суд стягнув з відповідача-1 пеню відповідно до п.10.5 договору поставки та зазначив на відсутність підстав для застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 14.02.2015 року по 07.11.2016 року, оскільки ці вимоги заявлено в межах строків позовної давності.

Підставою для стягнення 3% річних суд першої інстанції зазначив положення ст.625 Цивільного кодексу України.

Також рішення місцевого господарського суду мотивовано наявністю між позивачем та відповідачем-2 договору поруки №05/01-16 від 05.01.2016 року, згідно умов якого відповідальність поручителя - ТОВ «Аква Сіті» за невиконання ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ своїх зобовязань перед позивачем згідно договору поставки №618/10/170 від 30.09.2010 року обмежена сумою 100,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність рішення обставинам справи.

Апелянт вважає, що суд необгрунтовано відхилив доводи відповідача-1 щодо відсутності заборгованості перед позивачем, зміни умов оплати отриманого товару, не врахував, що наявні у справі докази, свідчать про прийняття позивачем додаткової угоди №1 до договору поставки щодо оплати товару з відстрочкою платежу.

Також скаржник звертає увагу на те, що додаткова угода скріплена печаткою позивача, що не враховано судом.

Щодо заяви про залік зустрічних однорідних вимог на суму 28 007,00 грн., то апелянт звертає увагу суму, що акти виконаних робіт за договором про надання послуг за серпень-грудень 2016 року отримані позивачем, заперечень щодо їх змісту позивач не надав.

Просить суд скасувати оскаржуване ним рішення в частині задоволених вимог та в позові відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи. Просить суд залишити оскаржуване судове рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач-2 ТОВ «Аква Сіті» відзив на апеляційну скаргу не надав, участь у судових засіданнях повноважного представника не забезпечив.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрінк Дістрібушн Сістем» (далі позивач, постачальник) та Виробничо-комерційною фірмою «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі відповідач-1, покупець) був укладений договір поставки №618/10/170 (далі договір) (том 1 а.с.19-30).

Відповідно до п.1.1. договору позивач зобовязується поставляти і передавати у власність відповідача-1 товар, а відповідач-1 зобовязався приймати такий товар і здійснювати оплату відповідно до умов договору.

Згідно з п.4.1. договору, в редакції протоколу розбіжностей, відповідач-1 зобовязаний оплатити кожну окрему партію товару, що поставлена, шляхом перерахування 100 % вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту переходу права власності на товар.

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 1 280 929,44 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 38-250, том 2, 3).

Спірним питанням для сторін договору є питання щодо строку оплати отриманого товару.

Так, відповідач стверджував, що відповідно до додаткової угоди №1 від 01.10.2013 року було змінено п. 4.1. договору, доповнено його умовою оплати за ТМ Таврія коньяки колекційні («Асканія», «Херсон»), ТМ Алекс ТМ Таврія Преміум, ТМ «Георгіївський кавалер», ТМ William&Sons шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника за кожну товарну одиницю протягом 14 банківських днів після його реалізації (том 4 а.с.134).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав вірну оцінку вказаній додатковій угоді, оскільки вона не є належним доказом по справі в силу наступного:

Договір поставки укладено зі сторони позивача директором ОСОБА_4, що діяв на підставі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІНК ДІСТРІБУШН СІСТЕМ» (том 1 а.с.19).

Позивач заперечував щодо укладання зазначеної додаткової угоди №1 від 01.10.2013 року.

З боку позивача вона підписана ОСОБА_3, який згідно з преамбулою додаткової угоди, діяв на підставі довіреності. Проте, довіреності на уповноваження даної особи на підписання додаткової угоди, скаржником не надано і до суду апеляційної інстанції. За таких обставин, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що додаткова угода №1 від 01.10.2013 року підписана неуповноваженою особою, а відтак суд не є належним та допустимим доказом.

Отже, оплата за отриманий товар мала проводитися відповідачем-1 згідно умов договору.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення щодо розміру залишку заборгованості 15 873,43 грн., та вважає, що при розгляді апеляційної скарги відповідач-1 не спростував також і висновок оскаржуваного рішення щодо відсутності підстав вважати, що зобовязання в певній частині припинилися шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних вимог.

Так, відповідач-1 надав суду договір про надання послуг № ОМ-22 (Б) від 01.11.2010 року (том 5 а.с.59-60).

Згідно умов вказаного договору відповідач-1 у даній справі зобовязався надати позивачу у даній справі послуги по стимулюванню продажу товару, що постачається згідно договору поставки №618/10/170 від 30.09.2010 року.

На підтвердження доводів щодо виконання ним вказаних робіт відповідач-1 надав акти наданих послуг за періоди з серпня 2016 року по грудень 2016 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані акти позивачем не підписані, тобто не підтверджено надання цих послуг.

Посилання скаржника про те, що позивач акти отримав, заперечень щодо їх змісту не висловлював, не є підставою вважати їх належно оформленими.

Акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2017 року за договором про надання послуг № ОМ-22 (Б) від 01.11.2010 року не є первинним бухгалтерським документом. Без відповідних первинних документів цей акт не може бути належним доказом наявності заборгованості за договором про надання послуг № ОМ-22 (Б) від 01.11.2010 року.

Частиною 1 ст. 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання послуг № ОМ-22 (Б) від 01.11.2010 року,послуги, що надаються виконавцем оплачуються замовником протягом 10 днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг і надання рахунку для оплати.

Таким чином, суд вірно встановив, що строк оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрінк Дістрібушн Сістем» послуг Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю за договором про надання послуг № ОМ-22 (Б) від 01.11.2010 року не настав.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.10.5. договору в разі несвоєчасної оплати відповідачем-1 поставленого товару, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але неоплаченого товару, за кожен день прострочення.

На підставі п. 10.5. позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 58 400,72 грн. за період з 14.02.2015 року по 07.11.2016 року (по кожній накладній окремо).

Відповідачем 1 було заявлено про застосування позовної давності.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно зі ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду 14.12.2016 року, в межах строків позовної давності.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Позивачем нараховано позивачу 3 % річних в розмірі 5433,34 грн. за період з 09.03.2016 року по 07.11.2016 року, які також правомірно стягнуті судом.

Щодо відповідальності відповідача-2, то суд надав вірну оцінку договору поруки № 05/01-16 від 05.01.2016 року, укладеного між відповідачем-2 та позивачам, вірно визначив обсяг відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Сіті» перед позивачем.

Таким чином, під час розгляду апеляційної скарги апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував, тому апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017 року у справі № 904/11733/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Н.В. Пархоменко

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 02.06.2017 року.