РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017Справа №910/5041/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 23264,99 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаБілоконь І.В. - представник
від відповідачаГаврилиця Д.М. - представник
від третьої особине з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування» 23264,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №60786а5кла від 21.10.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mazda, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнісон Страхування» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8390586, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/5041/17, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 розгляд справи було відкладено на 08.06.2017.

В судове засідання, призначене на 08.06.2017, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що станом на момент звернення з даним позовом до суду строк виконання зобов'язання з виплати страхового відшкодування по спірному страховому випадку не настав, в порушення положень п.п. в) п. 35 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач надав відповідачу документи, які ввели його в оману щодо розміру завданого матеріального збитку, а також при здійснення розрахунку належної до виплати суми відшкодування позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.10.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №60786а/5кла (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем марки Mazda, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

08.10.2016 близько 12 год. 20 хв. в м.Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Lexus, державний номер НОМЕР_2, не надав дорогу автомобілю Mazda, державний номер НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 04.11.2016 у справі №759/14513/16-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №АХА2171647 від 18.10.2016 та №АХА2172918 від 27.10.2016, у відповідності до розрахунків сум страхового відшкодування, визначених вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 23764,99 грн на рахунок виконавців ремонтних робіт - ДП «Авто Інтернешнл», що підтверджується платіжними дорученнями №275883 від 19.10.2016 та №278070 від 28.10.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло в межах суми 23764,99 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Святошинського районного суду м.Києва від 04.11.2016 у справі №759/14513/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Lexus, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Mazda, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Lexus, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнісон Страхування» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8390586.

Вказаним договором (полісом) №АІ/8390586 передбачено, що франшиза становить 500,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було виплачено страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №60786а5кла від 21.10.2015 у розмірі 23764,99 грн.

В той же час, до правовідносин, що виникли між позивачем і відповідачем у даній справі підлягають застосуванню положення ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як спеціальних норм, що регулюють питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50000,00 грн) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем до матеріалів справи надано звіт №110/17 про оцінку вартості майнової шкоди, складений суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Mazda, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу при спірному ДТП складає 13689,68 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 13689,68 грн.

Отже, враховуючи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Mazda, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (у розмірі 13689,68 грн), визначені полісом №АІ/8390586 розміри франшизи (500,00 грн) та ліміт відповідальності, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 13189,68 грн (13689,68 грн мінус 500,00 грн франшизи за полісом).

Доказів сплати суми страхового відшкодування по спірному страховому випадку в добровільному порядку відповідачем не надано.

Доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із тим, що позивачем не дотримано порядку звернення із заявою про виплату суми страхового відшкодування згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» судом відхиляються з огляду на таке.

За правилами п. 35.1 ст. 35 Законом України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

В свою чергу, позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 13189,68 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наявності у відповідача зобов'язання з оплати решти заявленої до стягнення суми страхового відшкодування (у розмірі 10075,31 грн) позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а тому позов в цій частині залишається судом без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування» (01601, м.Київ, площа Спортивна, будинок 1-А, ідентифікаційний код 32942598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) суму страхового відшкодування у розмірі 13189 (тринадцять тисяч сто вісімдесят дев'ять) грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 907 (дев'ятсот сім) грн 04 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.06.2017

Суддя Ю.М. Смирнова