РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2017Справа №910/6891/17

За позовомМалого приватного підприємства "АСВА"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум"
Простягнення 167 240,00 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Мохнєв С.С.- представник за дов.;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Мале приватне підприємство "АСВА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" про стягнення 187 240,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6891/17 та призначено розгляд справи на 26.05.2017.

24.05.2017 представник позивача подав до канцелярії суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого зменшує суму позову на 20 000,00 грн.

Відповідно до аб. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши заяву про зменшення позовних вимог, господарський суд зазначає, що дана заява не суперечить діючому законодавству України, підписана уповноваженим представником, а тому приймається судом.

Представник відповідача в дане судове засідання не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 26.05.2017 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2016 між Малим приватним підприємством "АСВА" (далі - підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" (далі - замовник, відповідач) був укладений договір купівлі-продажу товарів і послуг № АС-0000062 (далі - договір), п. 1.1 якого сторони узгодили, що підприємство зобов'язується передати у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити товар (автомобільні шини/диски, далі за текстом - «товар/товари») у кількості, асортименті та за цінами відповідно до замовлень, рахунків-фактур та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Як стверджує позивач, останній поставляв продукцію відповідачу, що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться у матеріалах справи.

В свою чергу, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 187 240,00 грн.

У зв'язку із наявною у відповідача заборгованістю позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з останнього основного боргу в сумі 167 240,00 грн.(з урахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідач в судові засідання не з'явився, в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та зазначалось раніше, 31.08.2016 між Малим приватним підприємством "АСВА" (далі - підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" (далі - замовник, відповідач) був укладений договір купівлі-продажу товарів і послуг № АС-0000062 (далі - договір), п. 1.1 якого сторони узгодили, що підприємство зобов'язується передати у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити товар (автомобільні шини/диски, далі за текстом - «товар/товари») у кількості, асортименті та за цінами відповідно до замовлень, рахунків-фактур та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. п. 2.1 та 2.2 договору, ціни на товари та послуги визначаються відповідно до прас-листів підприємства, що діють на момент замовлення товарів і послуг і вказуються у рахунках-фактурах і видаткових накладних або актах здачі-прийняття виконання робіт. Ціна договору дорівнює вартості всіх товарів і послуг, що надаються у рамках дії цього договору.

Згідно з п. 3.3 договору, замовник зобов'язаний розрахуватися за товари та послуги у спосіб, визначений пунктом 4.1 даного договору, протягом двох робочих днів з дня отримання рахунку-фактури.

Умовами п. 4.1 договору сторони передбачили, що оплата товарів та послуг здійснюється замовником за визначеною у рахунку-фактурі ціною та у визначений п. 3.3 договору строк шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства, вказаний у пункті 9 даного договору.

Відповідно до п. 4.6 договору, факт передання товарів замовникові підтверджується видатковою накладною, яка оформлюється відповідно до вимог чинного законодавства України і засвідчується підписами та печатками (у разі наявності) сторін або товарно-транспортною накладною відповідно до п. 4.6 даного договору.

Пунктами 7.1, 7.2, 7.3 та 7.4 договору передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками (у разі наявності) сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 7.1 договору та діє до 31 грудня поточного року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов'язку виконати взяті на себе зобов'язання та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону в письмовій формі про розірвання договору, строк його дії автоматично продовжується на один календарний рік.

На виконання умов договору позивач поставляв відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, які з боку відповідача підписані та скріплені печаткою без зауважень та заперечень(копії містяться у матеріалах справи).

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено строк оплати за поставлений товар умовами п. 3.3 договору, а саме: протягом двох робочих днів з дня отримання рахунку-фактури.

Господарський суд зазначає, що як свідчать матеріали справи, в кожній видатковій накладній, які підписані відповідачем, є посилання на відповідні рахунки-фактури із зазначенням реквізитів(№ та дату), що в свою чергу свідчить про обізнаність відповідача щодо змісту відповідних рахунків-фактур.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу настав.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 167 240,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Також, враховуючи те, що позивачем зменшено розмір позовних вимог на 20 000,00 грн., господарський суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. п. 4.7 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має виходити, зокрема, з такого.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход Державного бюджету України.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем було зменшено розмір позовних вимог внаслідок часткової сплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 20 000,00 грн. після подачі позовної заяви до суду, а тому витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, і в цій частині, покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брітіш Петроліум» (місцезнаходження: 02660, м. Київ, вул. Віскозна, 15, оф. 9, ) на користь Малого приватного підприємства "АСВА" (місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Флоренції, 12 Б, кв. 103, ) 167 240(сто шістдесят сім тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. - основного боргу та 2 808(дві тисячі вісімсот вісім) грн. 60 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

31.05.2017

Суддя Спичак О.М.