КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа№ 925/129/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Яковлєва М.Л.

Майданевича А.Г.

За участі представників:

від позивача: Калетнік М.Ю. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азот»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.03.2017

у справі №925/129/17 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес»

до Публічного акціонерного товариства «Азот»

про стягнення 249 090,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.03.2017) до Публічного акціонерного товариства «Азот» (далі, відповідач) про стягнення 249 090,01 грн., з яких: 231 776,62 грн. заборгованість за поставлений товар, 13 335,09 грн. пеня, 1 428,76 грн. 3 % річних та 2 549,54 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати поставленого за Договором №272-411 від 19.05.2016 товару.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.03.2017 у справі №925/129/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» до Публічного акціонерного товариства «Азот» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» 231 776,62 грн. основного боргу, 1 351,99 грн. 3% річних, 2 549,54 грн. інфляційних втрат за прострочення розрахунків на підставі Договору №272-411 від 19.05.2016 та 3 534,96 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті стягнення 3% річних та в частині стягнення пені у позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Азот» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 07.03.2017 у справі №925/129/17 в частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» 231 776,62 грн. основного боргу, 1 351,99 грн. 3% річних, 2549,54 грн. інфляційних за прострочення розрахунків на підставі договору № 272-411 від 19.05.2016 та 3 534,96 грн. судового збору та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що стягнення основної суми боргу є правом позивача, яке може бути використане ним або ні на власний розсуд, а тому для реалізації цього права позивач повинен був направити відповідачу офіційну вимогу щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій за Договором №272-411 від 19.05.2016.

До направлення вказаної вимоги позивачем, на думку скаржника, у ПАТ «Азот» не було обов'язку та будь-яких підстав сплачувати спірну заборгованість.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азот» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 20.04.2017.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. у відпустці, судове засідання, призначене на 20.04.2017, не відбулося.

З огляду на вихід головуючого судді Михальської Ю.Б. з відпустки та необхідність розгляду апеляційної скарги відповідача, враховуючи перебування суддів Тищенко А.І. та Отрюха Б.В. у відпустці, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 прийнято апеляційну скаргу ПАТ «Азот» до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Яковлєв М.Л., розгляд справи №925/129/17 призначено на 25.05.2017.

25.05.2017 представник позивача подав у судовому засіданні відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечував проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 25.05.2017, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки у матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, враховуючи предмет спору та доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 19.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Азот» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (Продавець) було укладено Договір №272-411 (далі, Договір), у відповідності до якого Продавець зобов'язався поставити Покупцю Насосне обладнання (далі, Продукція), а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити продукцію згідно специфікації.

Специфікація:

1. Насос ГНОМ 100-25 Еx dIIBT3Х, кабель 25 м. в кількості 2 шт., ціна баз ПДВ 52 140,25 грн., ціна з ПДВ 125 136,60 грн.;

2. Насос ГНОМ 53-10 Еx dIIBT3Х, кабель 25 м. в кількості 2 шт., ціна баз ПДВ 44 433,34 грн., ціна з ПДВ 106 640,02 грн.

Всього з ПДВ 231 776,62 грн. (пункт 1.1. Договору).

Загальна вартість Продукції по даному Договору складає 231 776,62 грн. (двісті тридцять одна тисяча сімсот сімдесят шість гривень 62 коп. в тому числі ПДВ 20 % - 38 629,44 (тридцять вісім шістсот двадцять дев'ять гривень 44 коп.) (пункт 1.2. Договору).

У зв'язку з тим, що Продавець проводить поставку продукції, який має 100% імпортну складову, її вартість по пункту 1.1. Договору розрахована відповідно з офіційним курсом української гривні до долара США, встановленому Національним Банком України на день укладення договору 26.04.2016 рівним 25,338921 гривень за один долар, при цьому загальна сума Продукції в розмірі 231 776,62 (двісті тридцять одна тисяча сімсот сімдесят шість) гривень 62 коп. в т.ч. ПДВ 20 % - 38 629,44 (тридцять вісім шістсот двадцять дев'ять) гривень 44 коп. в грошовому еквіваленті в іноземній валюті складає 9 147,06 (дев'ять тисяч сто сорок сім) доларів 06 центів (пункт 1.4. Договору).

Вартість Продукції згідно Договору може бути змінена за згодою Сторін. Підставою для зміни суми Договору є зміна офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого Національним Банком України, більше ніж на 1,5 % у відповідності до умов сказаних в п. 1.5. договору (пункт 1.4. Договору).

Відповідно до пункту 1.5. Договору у випадку зміни збільшення чи зменшення офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на дати проведення оплати більше ніж на 1,5 % по відношенню до курсу на дату 26.04.2016 (так як вказано у пункті 1.4. Договору), сума цього платежу буде перерахована у відповідності з офіційним курсом НБУ на дату проведення оплати (пункт 2.1. та пункт 2.2.), про що Сторони підписують Додаткову угоду. Оплата курсової різниці по пункту 2.1. і пункту 2.2., якщо така матиме місце, буде здійснюватись на протязі 15 робочих днів після підписання відповідної додаткової угоди.

У пункті 1.6. Договору сторони погодили, що протягом 5-ти календарних днів з дати здійснення оплати відповідно до пункту 2.2., Продавець зобов'язався (при наявності підстав для зміни ціни Продукції і загальної вартості Договору), надати Покупцю додаткову угоду до договору (з новою (відредагованою) Специфікацією) на Продукцію з цінами, перерахованими у відповідності з пунктом 1.5. Договору для оформлення Додаткової угоди до Договору та оплати курсової різниці по пунктах 2.1., 2.2., якщо така матиме місце.

Даний Договір набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2016, а в частині гарантійних та фінансових зобов'язань до повного виконання (пункт 9.1. Договору).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю правовою природою даний Договір є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

29.11.2016 між сторонами у справі було підписано Додаткову угоду №1 до Договору, якою сторонами було змінено умови розрахунків за поставлену продукцію, а саме пункт 2.1. Договору щодо умов оплати викладено в новій редакції: «2.1. Покупець проводить оплату за продукцію в розмірі 100 % від загальної вартості продукції протягом 10 (десяти) календарних днів після надходження продукції на склад ПАТ «Азот»».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято без зауважень та заперечень насосне обладнання в кількості 4 шт. на загальну суму 231 776,62 грн., що підтверджується видатковою накладною № Е-2493 від 06 грудня 2016 року та довіреністю серія ААЕ №385075/922 від 30 листопада 2016, виданою на ім'я менеджера ОСОБА_3.

За твердженням позивача, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар - 17.12.2016 (10 календарних днів з дати накладної на поставку), але відповідачем не було проведено оплату товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положенням частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Як уже зазначалося, пунктом 2.1. Договору (у редакції Додаткової угоди №1) сторони погодили, що покупець проводить оплату за продукцію в розмірі 100 % від загальної вартості продукції протягом 10 (десяти) календарних днів після надходження продукції на склад ПАТ «Азот»».

Станом на час вирішення спору доказів сплати на користь позивача 231 776,62 грн. за поставлений 06.12.2016 товар у справу не подано, строк виконання даного зобов'язання у відповідності до пункту 2.1. Договору є таким, що настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 231 776,62 грн. основної заборгованості за договором №272-411 від 19.05.2016.

Суд не погоджується із доводами апелянта про те, що він не отримав вимоги від позивача про оплату товару, а тому не повинен був сплачувати кошти за товар з огляду на наступне.

У відповідності до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» судам роз'яснено такий порядок застосування частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу у співвідношенні з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Зокрема, зазначено таке: відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 №5002-8/481-2011). При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 №9/252-10).

Таким чином, позивач не повинен був попередньо надсилати відповідачу вимогу про оплату товару в порядку статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки за правилами статті 692 Цивільного кодексу України та згідно умов пункту 2.1. Договору зобов'язання відповідача провести розрахунок за отриманий товар мало бути виконане останнім протягом 10 (десяти) календарних днів після надходження продукції на склад ПАТ «Азот»».

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог та на підтвердження оплати спірної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено існування обов'язку у відповідача зі сплати заборгованості за Договором у розмірі 231 776,62 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 428,76 грн. 3 % річних та 2 549,54 грн. інфляційних втрат.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 351,99 грн., а також про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2 549,54 грн. інфляційних втрат у повному обсязі. В іншій частині позовні вимоги про стягнення 3% річних є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 13 335,09 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Договір поставки № 272-411 від 19.05.2016 не містить умови про встановлення розміру пені за прострочення оплати відповідачем товару. Пункт 6.1. Договору лише встановлює умову про те, що при виконанні цього договору сторони несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством України. Додаткова угода від 29.11.2016 умов про відповідальність у виді пені також не містить.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень статей 546, 547 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Отже, між сторонами не існує письмового документу про досягнення домовленості щодо розміру пені за прострочення оплати придбаного відповідачем товару, у зв'язку з чим у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені позивачу слід відмовити повністю через безпідставність її нарахування.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому, з огляду на арифметично вірний перерахунок 3% річних, підлягають частковому задоволенню у розмірі: 231 776,62 грн. основного боргу, 1 351,99 грн. 3% річних та 2 549,54 грн. інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Отже, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у вказаному розмірі належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо стягнення з відповідача визначеної грошової суми обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Азот» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азот» на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.03.2017 у справі №925/129/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 07.03.2017 у справі №925/129/17 залишити без змін.

Матеріали справи №925/129/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді М.Л. Яковлєв

А.Г. Майданевич