КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа№ 910/29646/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Чирський Ю.В.-представник;

Від відповідача: не з'явилися;

Від третьої особи -1: Леонов Ю.М.-представник;

Від третьої особи -2: Щербина О.Ю.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017

у справі № 910/29646/15 (суддя Грєхова О.А.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання недійсною додаткового договору № 2 до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2013 році ТОВ "Лотуре-Агро" у законний спосіб не було проведено Загальні збори учасників ТОВ "Лотуре-Агро" на яких прийнято рішення про попереднє погодження правочину про збільшення ліміту кредитування від ПАТ "Златобанк" до 65 000 000,00 грн., що свідчить про те, що генеральний директор товариства ОСОБА_8 не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на уповноваження ОСОБА_9, на укладення Додаткового договору № 2 до Кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2015 року, а отже Додаткова угода № 2 до Кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2015 є недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача було залучено К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 року, позов ТОВ "Лотуре-Агро" задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України 31.01.2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/29646/15 скасовано повністю, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Скасовуючи прийняті у справі судові рішення, суд касаційної інстанції вказав, що розглядаючи даний спір, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 4-7, 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, не проаналізувавши належним чином усіх обставин справи і, зокрема, про те, що додатковий договір № 2 до кредитного договору №113/1/13-KL було укладено ще 19.04.2013, а з даним позовом до суду ТОВ "Лотуре-Агро" звернулося тільки в листопаді 2015 року, тобто - понад два роки, і вказана додаткова угода виконувалась сторонами, дійшов передчасних висновків про наявність правових підстав для задоволення даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 було прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання недійсним Додаткового договору № 2 від 12.06.2013 до Кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2013.

Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору обґрунтовані тим, що укладенням від імені ТОВ "Лотуре-Агро" 12.06.2013 Додаткового договору № 2 до Кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2013 порушено право Компанії К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед на управління ТОВ "Лотуре-Агро", оскільки згода Компанії К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед, як одноособового учасника ТОВ "Лотуре-Агро", на укладення такого правочину була обов'язковою.

03.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб.

За результатами розгляду у судовому засіданні 06.03.2017 клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, задоволено частково, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині залучення до участі у справі ОСОБА_9 та ОСОБА_8, судом першої інстанції відмовлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/29646/15 від 03.04.2015, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед відмовлено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 2 801,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним Додатковий договір №2 від 12.06.2013 до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2013, укладений між ТОВ "Лотуре -Агро" та ПАТ "Златобанк".

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" у справі № 910/29646/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та ТищенкоА.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 01.06.2017.

29.05.2017 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло пояснення щодо обставин, викладених в апеляційній скарзі, в якому відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити ТОВ "Лотуре-Агро" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017 залишити без змін, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

01.06.2017 через відділ документального забезпечення суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло пояснення щодо обставин, викладених в апеляційній скарзі, в якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити ТОВ "Лотуре-Агро" у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017 залишити без змін, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

01.06.2017 через відділ документального забезпечення суду від представника КМ Лотуре Агро Холдинг Лімітед надійшло пояснення щодо обставин справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.06.2017 представники позивача та К.М.Лотуре Агро Холдинг Лімітед надали пояснення по суті спору та просили задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним додатковий договір №2 від 12.06.2013 до кредитного договору №113/1/13-KL від 19.04.2013 укладений між ТОВ "Лотуре-Агро"та ПАТ "Златобанк".

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні 01.06.2017 надав пояснення по суті спору та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 01.06.2017, повноважні представники відповідача не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені на клопотаннях та в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" було укладено Кредитний договір № 113/1/13-KL, відповідно до якого, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього договору.

12.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" було укладено додаткову угоду № 2 до Кредитного договору №113/1/13-KL від 19.04.2013, згідно пункту 1 якого сторонами було вирішено викласти пункт 1.3 Кредитного договору від 19.04.2013 у новій редакції, чим збільшено ліміт кредитування до розміру 65 000 000,00 гривень.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди № 2, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" вона була підписана ОСОБА_9, який діяв на підставі довіреності від 16.04.2013 та протоколу № 278 від 28.05.2013 загальних зборів учасників товариства.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно із статтею 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить стаття 20 Господарського кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи вищевикладене, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно із пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Статтями 215 та 216 Цивільного кодексу України визначено, що суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання додаткової угоди до договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Відповідно до статті 58 Закону України "Про господарські товариства" та статті 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Згідно із статтями 41 та 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів належить: визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; обрання і відкликання членів наглядової ради; утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; вирішення питання про придбання акціонерним товариством акцій, що випускаються ним; визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв; затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства; прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; прийняття рішення про обрання уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених законом; встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання товариством частки учасника;виключення учасника з товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів. Статутом товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені й інші питання.

Частиною 1 статті 62 Закону України "Про господарські товариства" та частиною 2 статті 145 Цивільного кодексу України передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Згідно із статтею 9 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" управління товариством здійснюється загальними зборами учасників (вищий орган) та дирекцією (виконавчий орган). Вищим органом управління є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Загальні збори учасників можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства. До виключної компетенції учасників належить, в тому числі, призначення і звільнення з посади генерального директора (голови дирекції) товариства; попереднє погодження будь-яких правочинів, що передбачають збільшення боргу товариства (включаючи, але не обмежуючись, шляхом укладання договорів позики або кредиту, лізингу, в тому числі, фінансового лізингу) на суму, що перевищує дозволену затвердженим бюджетом товариства на поточний період на 5% і більше.

Частиною 12 ст. 9 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" передбачено, що генеральний директор (голова дирекції) здійснює оперативне керівництво товариством і вирішує питання поточної діяльності товариства. З урахуванням обмежень, встановлених договором, директор, в тому числі, видає довіреності.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що станом на момент укладення оспорюваної Додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 про внесення змін до кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013 директором позивача був ОСОБА_8 (згідно статуту).

Зі змісту додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 про внесення змін до кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013 вбачається, що стороною 2 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" в особі ОСОБА_9, що діє на підставі довіреності від 16.04.2013 та протоколу № 278 від 28.05.2013.

Даною довіреністю від 16.04.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" уповноважено ОСОБА_9 представляти інтереси позивача з питань, пов'язаних з укладанням та підписанням Кредитного договору з лімітом кредитування у розмірі до 60 000 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі не більше 25 % річних, строком на 12 місяців; договір застави; будь-яких додаткових угод та доповнень до вищезазначених договорів.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Лотуре-Агро" № 278 від 28.05.2013 були прийняті рішення щодо передання в заставу банку майнових прав на майбутній врожай в якості забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Лотуре-Агро" за Кредитним договором № 113/1/13-KL від 19.04.2013.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2013 були проведенні загальні збори учасників ТОВ "Лотуре-Агро", які оформлені протоколом № 279.

Зі змісту протоколу № 279 вбачається, що загальні збори учасників ТОВ "Лотуре-Агро" прийняли рішення про наступне:

1. Звернутись з клопотанням до банку щодо необхідності збільшення ліміту кредитування до 65 000 000, 00 грн. в рамках діючого кредитного договору №113/1/13-KL від 19.04.2013 під діючу заставу майнових прав на майбутній врожай сільськогосподарський культур 2013 року.

2. Уповноважити ОСОБА_9 на підписання від імені Товариства додаткових угод до кредитного договору та договорів забезпечення, з визначенням решти істотних умов таких договорів на його власний розсуд.

При цьому, дані загальні збори учасників позивача 06.06.2013 було проведено за участі представників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на підставі довіреності Компанії K.M. Лотуре Агро Холденг Лімітед (K.M. LOTURE AGRO HOLDING LIMITED) від 14.11.2012.

Тобто, на момент підписання оспорюваної Додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 до Кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013 було рішення від 06.06.2013 загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" про погодження збільшення ліміту кредитування за вказаним правочином до 65 000 000 грн.

Таким чином, на момент підписання спірного додаткового договору у банку було достатньо документів на підтвердження повноважень представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", що свідчить про обачність останнього при вчинення певних юридичних дій.

Одночасно, посилання позивача та третьої особи-1 на те, що рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", яке оформлене протоколом №279 від 06.06.2013, було визнано недійсним у судовому порядку, неможе бути достатньою підставою для визнання недійсною Додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 про внесення змін до кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013.

Відповідно до частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12.01.2010 № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

Дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Частиною 3 статті 92 Цивільного кодексу України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно із частиною 4 статті 92 Цивільного кодексу України якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Тобто, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Закон враховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Крім того, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 09.11.2016 та від 30.11.2016 по справах №6-206цс16 та №6-2363цс16.

Пунктом 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 вказано, що позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що рішенням від 21.03.2016 Господарського суду міста Києва по справі №910/938/16 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", яке оформлене протоколом №279 від 06.06.2013.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, під час підписання Додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 про внесення змін до Кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013 у відповідача на підтвердження наявності у представника позивача повноважень на підписання означеного правочину були наявними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", яке оформлене протоколом №279 від 06.06.2013 та довіреність від 16.04.2013.

Тобто на момент укладання спірного договору у Публічного акціонерного товариства "Златобанк" були відсутні підстави вважати відсутніми повноваження у ОСОБА_9 на підписання договору щодо збільшення ліміту кредитування за договором №113/1/13KL від 19.04.2013, що фактично вказує на належну обачність кредитодавця.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що ПАТ "Златобанк" надавав ТОВ "Лотуре-Агро" обумовлені вказаним кредитним договором та додатковим договором кредитні кошти, які ТОВ "Лотуре-Агро" прийняло і, як вбачається з наявних в матеріалах виписок по особовому рахунку ТОВ "Лотуре-Агро", здійснювало сплати по такому кредиту, що у свою чергу свідчить про виконання сторонами, як умов договору кредитування, так і додаткової угоди до нього.

Визнання недійсним рішення загальних зборів не може слугувати виключною підставою для визнання Додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 про внесення змін до Кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013 недійсною.

Дана правова позиція викладена в постанові від 27.04.2016 Верховного Суду України по справі №6-62цс16 та пункті 3.5 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Крім того, розглядаючи позов К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед судом першої інстанції було прийнято до уваги, що відповідно до пункту 51 Постанови №13 від 24.10.2008 Пленуму Верховного Суду України від "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі статті 12 Господарського процесуального кодексу України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Одночасно, статтею 10 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; мати інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Згідно із статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Беручи до уваги значність частки Компанії К.М. Лотуре-Агро Холдинг Лімітед у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин дійсно впливає на корпоративні права Компанії К.М. Лотуре-Агро Холдинг Лімітед, тобто остання має право звертатись до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним, обґрунтовуючи позов порушенням своїх корпоративних прав, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 14.09.2016 Вищого господарського суду України по справі №910/32074/15 та постановах від 21.01.2015 та від 01.07.2015 Верховного Суду України по справах № 3-207гс14, №911/2435/14.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" та Компанією К.М. Лотуре-Агро Холдинг Лімітед не було доведено наявності достатніх підстав для визнання недійсною Додаткової угоди №2 від 12.06.2013 про внесення змін до Кредитного договору №113/1/13KL від 19.04.2013, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" та Компанії К.М. Лотуре-Агро Холдинг Лімітед

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/29646/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29646/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко