ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р.Справа № 916/3607/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М.
секретар судового засідання: Полінецька В.С.
за участю представників сторін:
від позивача Черненко В.В. (довіреність № б/н від 03.05.2017)
від відповідача Легенченко О.А. (довіреність № б/н від 05.01.2017)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення господарського суду Одеської області від „16 лютого 2017 року, повний текст якого складено та підписано 21 лютого 2017 року
по справі № 916/3607/16
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до відповідача Малого колективного підприємства Праця
про стягнення 419 213,73 грн.

В С Т А Н О В И В :
28 грудня 2016 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до місцевого господарського суду Одеської області з позовом до Малого колективного підприємства Праця про:
- розірвання договору оренди державного майна № 2/03 від 31.10.2003 року;
- стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у сумі 358 610,99 грн., 58 811,35 грн. пені, 1791,39 грн. заборгованість з компенсації плати за землю та витрати по сплаті судового збору.
Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов Договору оренди державного майна № 2/03 від 31.10.2003 щодо своєчасної плати за орендовані приміщення, у зв`язку з чим позивачем крім суми основної заборгованості за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року, нараховані відповідачу пеня та компенсація земельного податку.
Рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2017 року (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Такий висновок суду мотивований тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 були внесені зміни до Договору оренди щодо зміни розміру орендної плати в односторонньому порядку, що суперечить умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому позивачем не доведені належними доказами факт порушення відповідачем його зобов`язань.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2017 року у справі № 916/3607/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що господарським судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права, а тому прийнято необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення не було взято до уваги користування відповідачем об`єктом оренди, яке зазначене у додатковій угоді від 01.03.2014 року, а тому відповідно до положень ст.642 ЦК України МКП Праця прийняла пропозиції додаткової угоди, якою було визначено новий розмір орендної плати.
Також скаржник зазначає, що відповідачем були істотно порушені вимоги Договору, в частині оплати за орендоване приміщення, що є підставою для розірвання договору, відповідно до п.10.4 Договору.
Представником відповідача надано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.
Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.
Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не зв`язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 31 жовтня 2003 року між 10 відділенням Морської Інженерної Служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 (Орендодавець) та Малим колективним підприємством "Праця" (Орендар) було укладено Договір №2/03 нерухомого військового майна, розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3, згідно умов п.1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно у складі нежитлових приміщень столярної майстерні загальною площею 101,31 м2 №19 по генплану, та відкритої бетонованої ділянки загальною площею 762 м2, розміщеного за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 (в/м №121), що знаходиться на балансі та обліку 10 ВМІС ВМС ЗСУ вартість якого визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна (додаток №3) і становить 122 299 грн. (а.с.20-26).
Відповідно до п.2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту прийому-передачі майна (додаток №2).
Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 12 083,16 грн. за рік (без індексів інфляції та ПДВ).
За приписами п.3.3. Договору, розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.
Зі змісту п.10.1. Договору вбачається, що даний Договір діє з "31" жовтня 2003р. по "31" жовтня 2013р. строком на 10 років (десять років).
За актом прийому-передачі майна в оренду, позивач передав, а відповідач прийняв зазначене нерухоме військове майно у складі нежитлових приміщень столярної майстерні загальною площею 101,31 м2 №19 по генплану, та відкритої бетонованої ділянки загальною площею 762 м2, розміщеного за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 (в/м №121) (а.с.34).
01.01.2007 року між Військовою частинною НОМЕР_1 , якій було передано на баланс майно, що було об`єктом Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, та Відповідачем, на виконання вимог статті 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846 "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" стосовно перегляду договорів оренди, було укладено Додаткову угоду №6д/2007 до Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, у пункті 1 якої зазначено: (а.с.54-56)
"1. Пункт 3.1 розділу 3 Договору виклали в такій редакцій:
"3.1. Орендна плата встановлена без ПДВ за базовий та перший місяць оренди (січень 2007 року) на рівні 1291,52 грн. визначеної на підставі Методики розрахунку порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. № 1846, яка становить без ПДВ за базовий та перший місяць оренди (січень 2007року) 1291,52 грн. (Додаток № 1).
Нарахування ПДВ за суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.
Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди.
Відповідно до додаткової угоди до договору від 20.06.2012 року було внесено зміни до п.1.2 Договору та визначено склад орендованого майна, а саме:
- адміністративна побутова будівля площею 36,6 м2;
- виробнича будівля площею 77,3 м2;
- майданчик з твердим покриттям площею 762 м2.
У 2013 році, на підставі договору №12-08/13 від 12.08.2013 року, укладеного між МКП "Праця" та ПП "АРКАДА ЮГ", останнім було проведено експертну оцінку майна військової частини НОМЕР_1 , яке передавалося Відповідачу в оренду, а саме:
- адміністративно-побутова будівля (тав. №12А) площею 70,05 м2;
- виробнича будівля площею 77,3 м2;
- майданчик з твердим покриттям площею 762 м2;
- майданчик з твердим покриттям площею 550 м2.
На підставі зазначеної експертної оцінки військовою частиною НОМЕР_1 було підготовлено та передано на підписання Відповідачу проекти двох додаткових угод від 01.03.2014 року, одна з яких стосувалася передачі в оренду майна, зазначеного у експертній оцінці 2013 року, та визначення розміру орендної плати станом на 01.03.2014 року, а інша стосувалася прийняття на відповідальне зберігання майна Відповідача на майданчику площею 550 м2.
За твердженням позивача, додаткову угоду щодо відповідального зберігання відповідач повернув з підписом та печаткою.
Іншу додаткову угоду, що стосується внесення змін до Договору в частині визначення об`єктів, що передаються в оренду, та розміру орендної плати, відповідач не повернув, проте продовжив користуватися вказаним майном Позивача.
Відповідно до зазначеної додаткової угоди від 01.03.2014 року до Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, було зазначено:
"1. Викласти пункт 1.2 у наступній редакції: 1.2 Склад орендованого майна;
- виробниче приміщення площею 77,3 м2;
- технічний майданчик площею 762 м2;
- адміністративне приміщення площею 70,05 м2;
- технічний майданчик площею 550 м2.
2. Пункти 3.1, 3.2 Договору викласти в наступній редакції;
3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 123460 гривень зарік (без урахування індексів інфляції та ПДВ).
3.2. Орендна плата за базовий місяць оренди (березень 2014 року) складає 10288 гривень 35 копійок (без ПДВ)".
Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, розмір орендованої плати за Договором від 31.10.2003 року за період з 01.01.2014-30.09.2016 року складає 358 610,99 грн.
02.08.2016 року та 09.08.2016 позивач звернувся до МКП "Праця" з вимогами про сплату боргу по орендній платі у розмірі 341 520,57 грн. за Договором № 2/03 від 31.10.2003 року.
Додатком до вимоги військовою частиною також було надіслано відповідачу Додаткову угоду до Договору про розірвання Договору № 2/03 від 31.10.2003 року, для підписання (а.с.147-148).
Будь яких відповідей на вимоги позивача від відповідача не надходило, що і змусило останнього звернутися до суду з відповідним позовом.
Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 та вважає, що доводи, заперечення і вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ст.179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, 31.10.2003 року між сторонами склалися правовідносини, пов`язані орендою нежитлового приміщення, про що було укладено відповідний Договір № 2/03.
Так, зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509, 530 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено погодження відповідачем та внесення змін до Договору оренди від 31.10.2003 року № 2/03, шляхом підписання Додаткової угоди від 01.03.2014, до зазначеного Договору, якою були внесені зміни по орендній платі, оскільки згоду на зміну плати сторонами у встановленому Законом порядку та Договором, досягнуто не було.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3.3 Договору від 31.10.2003 року, розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.
Пунктом 10.3 Договору передбачено, що зміна або розірвання Договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом одного місяця. Одностороння відмова від виконання Договору та внесених змін не допускається.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Наведені норми передбачають, що договір може бути розірваний двома способами: позасудовим та судовим.
Припинення правовідношення, як один із способів захисту цивільних прав, може бути пов`язаний з необхідністю змінити чи припинити існуюче правовідношення, наприклад, у зв`язку з порушенням його однією зі сторін (ст. ст. 651, 652 ЦК України). Зокрема, ця вимога може міститись у позовній заяві про розірвання договору у зв`язку з невиконанням або неналежним його виконанням іншою стороною.
У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ст.21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.
Частиною 3 статті 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Загальні правила визначають три способи розірвання договору: 1) за згодою сторін; 2) за рішенням суду; 3) у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі чи частково, якщо таке право встановлено договором або законом.
Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Передбачене статтею 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.
Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.
Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.
Враховуючи вищевикладене, як вірно було встановлено місцевим господарським судом, позивачем не доведено порушення відповідачем, його зобов`язань з огляду на те, що обов`язок направлення Орендарем Орендодавцю вимог, пропозицій чи відзивів на пропозицію щодо перегляду розміру орендної плати при зміні, методики її розрахунку, прямо не передбачено умовами укладеного між Сторонами договором оренди.
Як вбачається з матеріалів справи, у вирішенні питання щодо зміни орендної плати Сторони не досягли згоди. МКП «Праця» продовжувало здійснювати сплату орендної плати в розмірі затвердженому умовами Договору.
Також на момент прийняття оскаржуваного рішення відсутнє рішення суду, яким було б змінено умови укладеного між сторонами Договору оренди, а тому посилання Позивача на необхідність внесення відповідачем орендної плати, в розмірі визначеному у Додатковій угоди від 01.03.2014 року є необґрунтованим та не доведеним.
Викладені у позовній заяві доводи про те, що відповідачем були погоджені відповідні зміни до договору шляхом прийняття ним та сплати виставлених позивачем рахунків на збільшену суму, не відповідають дійсності, оскільки внесення відповідних змін до договору у такій спосіб чинним законодавством не передбачено.
Водночас колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що у зв`язку з встановленням відсутності заборгованості відповідача по орендній платі, компенсації плати за землю, правові підстави для розірвання договору оренди №2/03 нерухомого військового майна, розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 відсутні.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.
Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2017 року у справі № 916/3607/16 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Одеської області від „16 лютого 2017 року по справі № 916/3607/16 залишити без змін.
Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови
складено „09 червня 2017 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Н.М. Принцевська