РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017Справа №910/18199/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»

про стягнення 498 687,50 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Марусенко Ю.Г. (дов. від 23.01.2017);

Бессараб С.С. (дов. від 23.01.2017);

від відповідача Гук А.Р. (дов. від 18.04.2017);

Сторонський Р.Я. (дов. від 18.04.2017);

від третьої особи не з'явився;

вільні слухачі - ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 13.10.2011);

ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бершадським РС УДМС України в Вінницькій області 06.02.2014)

встановив :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілта» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення страхової суми в розмірі 249 343,75грн за автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_3, та страхової суми в розмірі 249 343,75грн за автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2012 між сторонами укладено договір з оперативного лізингу парку транспортних засобів №138812, відповідно до якого відповідачу передано в лізинг вищезазначені два автомобілі строком до 29.05.2016. Позивач на виконання умов п.4.1. договору застрахував об'єкти лізингу за договорами №28-0199-01407 від 05.11.2012 та №28-0199-01408 від 05.11.2014. Відповідач 21.05.2015 повідомив позивача про настання страхового випадку по зазначеним автомобілям, які були залишені відповідачем у липні 2014 року у м. Луганськ, з підстав відсутності можливості їх евакуації із зони проведення АТО. При цьому відповідачем не було прийнято рішення щодо доцільності своєчасного вивозу орендованих автомобілів. Позивач вважає, що оскільки події в м. Луганськ та цілком в регіоні не відбувались миттєво, така поведінка відповідача свідчить про свідоме невиконання ним зобов'язань щодо користування транспортними засобами з розумною обережністю. По отриманні від відповідача вказаного повідомлення позивач одразу повідомив страхову компанію про дані події та звернувся до правоохоронних органів замість відповідача, який відмовився від вчинення цих дій. 29.01.2016 від страхової компанії отримано відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що договором страхування не покривається заявлений випадок, оскільки територія на якій стався цей випадок є тимчасово окупованою територією. Умовами договору лізингу передбачено, що у разі втрати транспортного засобу внаслідок неналежного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором та відмови страхової компанії у виплаті суми відшкодування з таких підстав, відповідач має відшкодувати лізингодавцю суму, що відповідає страховій сумі такого транспортного засобу. Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити страхові суми, проте відповідач відмовив у такій виплаті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2016 порушено провадження у справі №910/18199/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» та призначено справу до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016, у справі №910/18199/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» страхову суму в загальному розмірі 498 687,50 грн. та 7 480,31 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2016 у справі №910/18199/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №910/18199/16 передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.04.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/18199/16 до свого провадження, розгляд справи призначено на 04.05.2017.

22.05.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на пояснення відповідача від 04.05.2017.

03.05.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 28.03.2017.

04.05.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 28.03.2017.

04.05.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 04.05.2017 судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 30.05.2017.

У судове засідання 30.05.2017 з'явилися представники сторін, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 30.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

20.03.2012 між ТОВ «Ілта» (далі - позивач, лізингодавець) та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» (далі - відповідач, лізингоодержувач) було укладено договір з оперативного лізингу парку транспортних засобів №138812 (далі договір лізингу), відповідно до п.1.1 якого лізингодавець має надати в лізинг лізингоодержувачу транспортні засоби, вказані у лізингових протоколах.

Згідно з п.2.2 договору лізингу транспортний засіб вважається взятим лізингоодержувачем у лізинг від лізингодавця на умовах цього договору з дати підписання акта приймання-передачі лізингоодержувачем та лізингодавцем. Датою передачі транспортного засобу вважається дата підписання акта приймання-передачі сторонами.

Згідно з п.4.1 договору лізингу лізингодавець за власні кошти та на власне ім'я страхує транспортні засоби у прийнятній для лізингодавця страховій компанії із доброю репутацією. Страховка має бути дійсною з моменту надання ТЗ лізингоодержувачу та протягом всього терміну користування ТЗ лізингоодержувачем.

Відповідно до п.п."а" п.5.1.3. договору лізингу лізингоодержувач зобов'язаний користуватися транспортним засобом з розумною обережністю, уберігати його від будь-яких пошкоджень, втрат, включаючи крадіжки, та жодним чином не псувати транспортний засіб.

Пунктом 4.8. договору лізингу сторонами визначено, що у разі, якщо неотримання лізингодавцем від страхової компанії страхових виплат (відшкодувань), пов'язаних з пошкодженням, знищенням та/або втратою (в т.ч. крадіжкою) транспортного засобу під час перебування його в користуванні лізингоодержувача, було спричинено невиконанням/неналежним виконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань, передбачених цим договором та/або ненаданням вказаних у п.5.1.3. (е) документів лізингоодержувач у випадку повної втрати (в т.ч. крадіжки) чи конструктивної загибелі транспортного засобу відшкодовує лізингодавцю суму, що відповідає страховій сумі щодо такого транспортного засобу на момент укладання відповідного договору страхування.

Відповідно до додатків до Генерального договору №28-0199-01408/0782 від 05.05.2015 та №28-0199-01408/0813 від 05.05.2015 страхова сума по виду страхування "ПДТО" на вищенаведені автомобілі встановлена у загальному розмірі 498 687,50грн (по 249 343,75грн за кожен автомобіль).

Відповідно до актів приймання-передачі транспортного засобу №3 від 29.05.2012 позивачем передано у лізинг автомобіль марки Skoda Fabia Ambiente 1,4i/63kW, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3, та автомобіль марки Skoda Fabia Ambiente 1,4i/63kW, колір - бежевий металік, державний номер НОМЕР_4.

Поряд з цим, між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» укладено Генеральний договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №28-0199-01408 від 03.11.2014.

05.05.2015 року підписано додаток до Генерального договору за №28-0199-01408/0813, предметом якого є страхування транспортного засобу Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_4 та додаток до Генерального договору за №28-0199-01408/0782, предметом якого є страхування транспортного засобу Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Відповідно до пункту 2 Генерального договору страхування №28-0199-01408 від 03.11.2014 та додатку до нього до страхових випадків віднесено:

викрадення - незаконне заволодіння застрахованим ТЗ з будь-якою метою, а також пошкодження застрахованого ТЗ, отримані внаслідок незаконного заволодіння;

ПДТО (протиправні дії третіх осіб) - дії будь-яких третіх осіб, спрямовані проти майна страхувальника, а саме умисне або необережне знищення чи пошкодження ТЗ, його ДО, крадіжка частин, вузлів, деталей, агрегатів, додаткового обладнання ТЗ (крім незаконного заволодіння ТЗ), підпал.

Згідно з п.8.1. Генерального договору страхування №28-0199-01408 від 03.11.2014 договором покриваються тільки ті страхові випадки, які сталися зокрема в межах території України (за винятком тимчасово окупованих територій, відповідно до чинного законодавства України).

26.05.2015 позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в яких зазначив, що за адресами: м. Луганськ, вул. П'ятеркіна, 6, сталося викрадення автомобіля Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_4 та м. Луганськ, вул. Тухачевського, 4, сталося викрадення автомобіля Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_3.

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» листами №03/0490 та №03/0491 від 29.01.2016 повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з указаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення страхової суми в розмірі 249 343,75грн за автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_3, та страхової суми в розмірі 249 343,75грн за автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_4.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Спір у справі виник у зв'язку з порушенням, на думку позивача, відповідачем умови договору лізингу внаслідок невивезення автомобілів з тимчасово окупованої території України, що спричинило викрадення цих автомобілів, а тому відповідач має відшкодувати позивачу 498 687,50 грн.

Частина 1 ст.626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.292 Господарського кодексу України (далі ГК України) лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів; залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Аналіз умов пункту 4.8. договору лізингу свідчить, що вони спрямовані на захист прав лізингодавця від можливих збитків пов'язаних з пошкодженням, знищенням та/або втратою (в т.ч. крадіжкою) транспортного засобу під час перебування його в користуванні лізингоодержувача, розмір яких визначається за умовами іншого договору - страхування та дорівнює страховій невиплаченій сумі і єдиною підставою для захисту прав позивача у визначений цим пунктом спосіб є неотримання лізингодавцем від страхової компанії страхових виплат у зв'язку з невиконанням/неналежним виконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань, передбачених цим договором та/або ненаданням вказаних у п.5.1.3 (е) документів.

Судом встановлено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку з викраденням автомобіля Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_4 та автомобіля Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_3 є відсутність страхового покриття на території на якій сталося викрадення, тобто інші підстави, ніж визначено вищезазначеним пунктом.

Отже, відмова третьої особи від виплати страхового відшкодування із вказаних підстав, виключає можливість стягнення з відповідача спірної суми в порядку пункту 4.8. договору лізингу.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору, фактично, є вимога власника про відшкодування вартості втраченого майна до особи, яка на думку першого, порушила господарське зобов'язання, а отже неможливість відновлення прав лізингодавця щодо компенсації понесених збитків у спеціальний, визначений пунктом 4.8. договору лізингу, спосіб, не свідчить про неможливість захисту прав останнього в порядку визначеному інститутом відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, що закріплений ст.ст.22, 614, 623 ЦК України та ст.ст.224, 225, 226 ГК України, адже правову кваліфікацію матерально-правової природи вимоги про стягнення коштів має дати саме суд, виходячи з обставин, на які в обґрунтування вимог посилається позивач.

Вказані висновки викладені у постанові Вищого господарського суду України від 28.03.2017 при розгляді цієї справи №910/18199/16.

Проте, при новому розгляді справи, позивачем не зазначено інших підстав на обґрунтування своїх вимог, ніж ті, що вже були предметом розгляду судами у цій справі, і їм надана відповідна оцінка, а навпаки, подаючи письмові пояснення по справі, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 28.03.2017, позивач також посилається на порушення відповідачем умов договору лізингу внаслідок невивезення автомобілів з тимчасово окупованої території України, що спричинило викрадення цих автомобілів, зокрема, й вимог п. 4.8 договору, який встановлює підстави для компенсації та її розмір.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» з викладених в позові правових підстав необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 06.06.2017.

Суддя В.О. Демидов