РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017Справа №910/6164/17

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про стягнення 17 709,39 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 18.01.2017)

від відповідача: Биков О.І. (довіреність № 78 від 31.03.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (відповідач) про стягнення 17 709,39 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.07.2003 в частині перерахування грошових коштів позивача у сумі 17709,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6164/17 та призначено її до розгляду на 18.05.2017.

17.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що позивач не заявляв свої вимоги до банку з метою включення їх до реєстру акцептованих вимог, у зв'язку із чим вимоги позивача задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають та вважаються погашеними. Відповідачем також зазначено, що позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому вимоги за позовом позивача не можуть бути задоволені у період ліквідації поза межами ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 розгляд справи №910/6164/17 відкладено на 01.06.2017.

18.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву.

Представник позивача в судовому засіданні 01.06.2017 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

В судовому засіданні 01.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2003 між Акціонерним банком "Київська Русь" (відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач, клієнт) було укладено договір №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування (надалі - договір), відповідно до умов якого банк протягом 10 днів після надання всіх необхідних документів відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті України відповідно до Інструкції НБУ "Про відкриття та використання рахунків у національній та іноземній валюті" та здійснює його розрахунково-касове обслуговування. Номер рахунку НОМЕР_1.

Відповідно до пп. 2.2.1., 2.2.4. п. 2.2. договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України; вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим договором послуг.

Пунктом 2.3. договору визначено, що банк зобов'язаний, зокрема, надати клієнтові комплекс послуг з розрахунково-касового обслуговування; належним чином виконувати умови цього договору; своєчасно здійснювати розрахункові операції; забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта; здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства та нормативних актів Національного банку України; надавати клієнту наступного за днем здійснення операції робочого дня виписку з рахунку з доданням необхідних документів.

Відповідно до п. 3.3. договору, під час здійснення операцій за рахунком клієнт може застосовувати такі платіжні інструменти: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; платіжна вимога; акредитив; розрахунковий чек.

Платежі з рахунку клієнта виконуються банком у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня та з урахуванням сум, що надходять протягом операційного часу (п. 3.4.).

Пунктом 7 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня поточного року. Якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору жодна з сторін письмово не повідомить іншу сторону про своє бажання розірвати договір, його дія автоматично подовжується на тих же умовах: на кожний наступний календарний рік.

Відповідно до п. 5.1., п. 5.2. договору, сторона, яка вважає за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилає пропозицію це іншій стороні за договором. Сторона, що одержала зміни та доповнення чи пропозицію про розірвання договору, повинна відповісти на неї не пізніше 10 днів після їїотримання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 19.03.2015 звертався до банку з вимогою видати грошові кошти у сумі 17709,36 грн. (грошовий чек ЛД 2055442 від 19.03.2015). Однак, банк відмовив позивачу у видачі грошових коштів у сумі 17709,36 грн.

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 по справі № 826/22323/15 визнано протиправними та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" та постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь". Зобов'язано відповідача надати можливість ПАТ "Банк Київська Русь" протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації.

12.01.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою вих. №01-12/2017р-П/ФОП від 12.01.2017 про закриття рахунку та розірвання договору №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.07.2003, а також повернення залишку грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 у сумі 17709,36 грн.

Листом від 23.01.207 вих. №332/12 відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, посилаючись на процедуру ліквідації банку та пропуск позивачем терміну для приймання кредиторських вимог до банку. Також у вказаному листі банком зазначено, що кошти у сумі 13389,36 грн., що знаходились на рахунку позивача, перенесені на рахунок доходів банку, а рахунок № НОМЕР_1 закритий.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача за договором №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.07.2003 грошових коштів у сумі 17709,36 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1- ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, у відповідності до приписів статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.03.2015 № 61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", згідно із яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь".

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк "Київська Русь" запроваджено строком на три місяці з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У відповідності до п. 6, п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно із положенням пункту 5 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на наведене, у спірних правовідносинах позивач виступав кредитором банку, а відповідач, в свою чергу, боржником та їх зобов'язання щодо виконання перерахування коштів з рахунку позивача є майновими у розумінні ст.ст. 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим такі правовідносини є предметом регулювання Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року № 138, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2016 № 1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ "Банк "Київська Русь" опубліковано в газеті "Голос України" 23 липня 2015 року (№ 131 (6135) від 23.07.2015).

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури (ч. 4 ст. 49 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідно до ч. 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

У відповідності до змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку, у черговості та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 13.05.2015 по справі № 915/913/14 (№ 3-153гс15).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" із заявою про визнання вимог кредитора на суму 17709,36 грн. за договором №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.07.2003.

При цьому, згідно із випискою ПАТ "Банк "Київська Русь" на рахунку позивача НОМЕР_1, відкритого за договором №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.07.2003 залишок коштів на вказаному рахунку станом на 19.03.2015 становив 13389,36 грн., що спростовує доводи позивача про наявність на рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 17709,36 грн.

З огляду на вище встановлені судом обставини, оскільки ПАТ "Банк "Київська Русь" перебуває у процедурі ліквідації, вимоги позивача про стягнення 17 709,39 грн. за договором договору №5514-18-03/07/03-5824 на здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.07.2003 суперечать приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із чим задоволенню не підлягають.

Щодо посилань позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 по справі № 826/22323/15, то суд зазначає наступне.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 по справі № 826/22323/15 визнано протиправними та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" та постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь". Зобов'язано відповідача надати можливість ПАТ "Банк Київська Русь" протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації.

Однак, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо запровадження процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на даний час не скасовані та є чинними, відомості щодо припинення процедури ліквідації ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь", а також здійснення чи завершення заходів з фінансового оздоровлення банку відсутні.

За таких обставин, визнання в судовому порядку протиправними та скасування постанов Правління Національного банку України про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" не спростовують безпідставності заявлених вимог позивача.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про стягнення 17 709,39 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 08.06.2017.

Суддя С.О. Турчин