РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа № 918/1203/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Демянчук Ю.Г. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017 р. у справі № 918/1203/16

за позовом ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 19 713 698,17 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним пункту 9.3 Договору № 4063/15-БО-28 від 29.12.2014 року купівлі-продажу природного газу в частині формулювання визначення строку позовної давності, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних тривалістю у 5 років

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення 15 126 319,12 грн. боргу за Договором № 4063/15-БО-28 від 29.12.2014 року купівлі-продажу природного газу, 3 390 139,57 грн. пені, 347 075,16 грн. три проценти річних, 856 164,32 грн. інфляційних втрат, а всього 19 719 698,17 грн.

13.12.2016р. ТОВ "Рівнетеплоенерго" подано до суду зустрічний позов до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсним п.9.3 Договору № 4063/155-БО-28 від 29.12.2014 року купівлі-продажу природного газу в частині формулювання визначення строку позовної давності, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних тривалістю у 5 (п'ять) років.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13.12.2016р. зустрічний позов ТОВ "Рівнетеплоенерго" прийнято для спільного розгляду з первісним позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" /а.с.89-90/.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.01.2017 р. у справі № 918/1203/16 позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Рівнетеплоенерго" задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Рівнетеплоенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 15 126 319,12 грн. основного боргу, 2 834 738,32 грн. пені; 308 725,69 грн. три проценти річних; 544 062,96 грн. інфляційних втрат та 206 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решті позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ТОВ "Рівнетеплоенерго" відмовлено /а.с.138-146/.

Позивач ПАТ "НАК "Нафтогаз України", не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.17 р. у справі № 918/1203/16 в частині відмови у стягненні 555 401,25 грн. пені, 38 349, 47 грн. процентів річних та 312 101, 36 грн. інфляційних втрат, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме на неправомірне застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та не надання належної оцінки обставинам справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 року апеляційну скаргу позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.17 р. у справі № 918/1203/16 прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. та призначено до розгляду на 22.03.2017 року /а.с.152/.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року у справі № 918/1203/16 проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Тимошенко О.М.. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І., про що складено протокол зміни складу колегії суддів від 22.03.2017 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року апеляційну скаргу та справу № 918/1203/16 прийнято до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І. /а.с.170-173/.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів та вимог скарги, вказавши, що господарський суд Рівненської області при винесенні рішення правомірно застосував норми матеріального та процесуального права, повністю зясував обставини справи та дослідив докази у справі, постановив законне та обгрунтоване рішення, а тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити /а.с.166-168/.

22.03.2017р. ТОВ "Рівнетеплоенерго" подано до суду копію заяви № 03-05/831/836 від 11.03.2017р. до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії /а.с.174-179/.

22.03.2017р. в судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.

Ухвалою суду від 22.03.2017р., з урахуванням ухвали від 04.04.2017р. про виправлення описки, розгляд справи відкладено на 17.05.2017р. /а.с.184-185, 188/.

Ухвалою суду від 17.05.2017р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 календарних днів до 06.06.2017р.; розгляд справи відкладено на 06.06.2017р. /а.с.198-199/.

06.06.2017р. відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив; про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.195, 201/.

06.06.2017р. в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги.

Судом відхилено клопотання ТОВ "Рівнетеплоенерго" про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням начальника відділу правового забезпечення та провідного юрисконсульта до Мінрегіону, поскільки ухвалою суду від 17.05.2017р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 календарних днів до 06.06.2017р.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (надалі - покупець, відповідач, апелянт) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 4063/15-БО-28 (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно п.1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі - споживачам покупця).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 14 115,557 тис. куб. м (чотирнадцять мільйонів сто п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.) (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання Договору продавець з січня по грудень 2015 року передав, а покупець отримав природний газ на суму 82 324 291,62 грн., що актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 січня 2015 року на суму 12 975 554,31 грн.;

- від 28 лютого 2015 року на суму 11 220 603,48 грн.;

- від 31 березня 2015 року на суму 11 608 843,45 грн.;

- від 30 квітня 2015 року на суму 8 389 121,73 грн.;

- від 31 травня 2015 року на суму 581 875,54 грн.;

- від 30 червня 2015 року на суму 103 402,29 грн.;

- від 31 липня 2015 року на суму 100 815,45 грн.;

- від 31 серпня 2015 року на суму 71 884,26 грн.;

- від 30 вересня 2015 року на суму 101 986,90 грн.;

- від 31 жовтня 2015 року на суму 5 511 164,14 грн.;

- від 30 листопада 2015 року на суму 12 257 221,42 грн.;

- від 31 грудня 2015 року на суму 19 401 818,65 грн.

Згідно п.5.1 Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Покупцем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1 Договору.

Сума основного боргу відповідача складає 15 126 319,12 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (част.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відтак, позовні вимоги про стягнення 15 126 319,12 грн. основного боргу підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Невиконання відповідачем покладеного на нього обовязку щодо оплати поставленого природного газу у строки, встановлені п.6.1 Договору, слугувало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення 3 390 139,57 грн. - пені за період з 15.02.2015 р. по 14.07.2016 р., 347 075,16 грн. 3 % річних за період з 15.02.2015 р. по 30.09.2016 р., 856 164,32 грн. - інфляційних втрат за період з 15.02.2015 р. по 31.08.2016 р.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до част.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.7.2 Договору, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Тобто п.7.2 Договору сторони погодили відповідальність покупця ТОВ "Рівнетеплоенерго" у разі порушення умов Договору щодо оплати поставленого природного газу.

Поскільки прострочення відповідача по оплаті поставленого природного газу має місце, то позовні вимоги про стягнення 3 390 139,57 грн. пені, 347 075,16 грн. 3 % річних, 856 164,32 грн. інфляційних втрат є підставними та підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, перевіреного судом та визнаного вірним /а.с.43-49/.

Апеляційний господарський суд не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у позові в частині стягнення 555 401,25 грн. пені, 38 349,47 грн. процентів річних та 312 101,36 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка була сплачена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", зважаючи на таке.

Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі Закон), який набрав чинності 30 листопада 2016 року, визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, згідно із статтею 1 якого учасники процедури врегулювання заборгованості підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст.2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Згідно із ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, для списання неустойки, 3 % річних та втрат коштів від інфляції в порядку, передбаченому вказаним Законом, ТОВ «Рівнетеплоенерго» мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто, бути включеним до реєстру.

Належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч.2 ст.3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для включення до такого реєстру, станом на день прийняття рішення місцевим господарським судом 25.01.2017р. - у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, 20.03.2017р., після порушення апеляційного провадження 20.02.2017р., ТОВ «Рівнетеплоенерго» направлено до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України заяви № 03-05/831/836 від 17.03.2017р. про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії /а.с.174-179/.

Розгляд вказаної заяви ТОВ «Рівнетеплоенерго» проходив у Мінрегіоні 06.06.2017р.

Ухвалою суду від 17.05.2017р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 календарних днів до 06.06.2017р. та відкладено її розгляд на 06.06.2017р.

Отже, станом на 06.06.2017р., останній день строку розгляду справи, суду не могло бути відомо про включення ТОВ «Рівнетеплоенерго» до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

При цьому положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не встановлюють порядку та строків такого списання, як і не містять норм, які б передбачали автоматичне списання нарахованих пені, інфляційних втрат та річних з дня набрання чинності Законом або встановлювали процесуальні наслідки набрання ним чинності.

Таким чином, відповідно до вимог Закону сам факт часткового погашення ТОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованості за спожитий природний газ, поставлений за договором № 4063/15-БО-28 від 29.12.2014 року, до вступу в дію 30.11.2016р. цього Закону, не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих на ці суми пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки такому списанню обовязково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. А тому місцевим господарським судом безпідставно відмовлено у стягненні 555 401,25 грн. пені, 38 349,47 грн. процентів річних та 312 101,36 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка була сплачена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Щодо зустрічного позову ТОВ "Рівнетеплоенерго" про визнання недійсним пункту 9.3.Договору № 4063/155-БО-28 від 29.12.2014 року купівлі-продажу природного газу в частині формулювання визначення строку позовної давності, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних тривалістю у 5 років.

Відповідно до ч.1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3 та 5 ст.203 ЦК України встановлено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що сторони, укладаючи оспорюваний правочин, виходили з принципів вільного волевиявлення, а дії сторін в частині приймання - передачі обумовленого Договором природного газу свідчать, що спрямований він на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним.

Пунктом 9.3 Договору сторони встановили строк тривалістю у 5 (п'ять) років, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних. Зазначений пункт договору відповідає нормам, закріпленим в ч.1 ст.259 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Згідно із п.2 ч.1 ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на зазначене колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає задоволенню, рішення господарського суду Рівненської області від 25 січня 2017 року у даній справі необхідно скасувати в частині відмови у стягненні 555 401,25 грн. пені, 38 349,47 грн. процентів річних та 312 101,36 грн. інфляційних втрат, та прийняти нове рішення, яким позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволити повністю.

На підставі ст.49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 227370,00 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017 р. у справі № 918/1203/16 задоволити.

Рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017 р. у справі № 918/1203/16 в частині відмови у стягненні 555401,25 грн. пені, 38349,47 грн. 3 % річних та 312101,36 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В решті рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017 р. у справі № 918/1203/16 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017 р. у справі № 918/1203/16 в такій редакції:

"1. Позов ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.27, ) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 15 126 319,12 грн. (п'ятнадцять мільйонів сто двадцять шість тисяч триста дев'ятнадцять гривень 12 коп.) основного боргу, 3 390 139,57 грн. (три мільйони триста дев'яносто тисяч сто тридцять дев'ять гривень 57 коп.) пені; 347 075,16 грн. (триста сорок сім тисяч сімдесят п'ять гривень 16 коп.) три проценти річних; 856 164,32 грн. (вісімсот п'ятдесят шість тисяч сто шістдесят чотири гривні 32 коп.) інфляційних втрат та 206 700,00 грн. (двісті шість тисяч сімсот гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.27, ) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 227370,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Рівненської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/1203/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.