РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017Справа №910/6084/17

за позовом Корпорації "Енергоресурс-Інвест"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон"

про визнання частини договору недійсною

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Дуб О.Р. - представник за довіреністю № 173 від 21.04.2016

від відповідача: Коханчук Г.В. - представник за довіреністю № 2612/14 від 26.12.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Корпорації "Енергоресурс-Інвест" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон" про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що викладене в п. 12.7. договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, укладеного сторонами 14.01.2014, третейське застереження є таким, що суперечить вимогам закону та реального волевиявлення сторін, а саме дана умова була обов'язковою для позивача під час укладання кредитного договору, оскільки останній є договором приєднання, що означає неможливість відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України внесення позивачем своїх пропозицій щодо зміни умов договору; розгляд спорів в організації чи органі, утвореній при Асоціації українських банків є несправедливим, що може мати наслідком упереджений та необ'єктивний розгляд справи третейським судом за участю банку; третейське застереження всупереч ст. 12 Закону України «Про третейські суди» не містить відомостей про найменування сторін, їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди; третейська угода, яка підписана з договором про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 до кредитного договору, не може вважатись такою, що укладена 14.01.2014, тобто мати зворотну силу в часі. З огляду на наведені обставини, на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати недійсним пункт 1.6. договору про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, укладеному сторонами 14.01.2014, за яким п. 12.7. кредитного договору викладено в новій редакції, а саме включено п. 12.7.1. про третейське застереження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6084/17 та справу призначено до розгляду на 23.05.2017.

03.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла документи на виконання вимог ухвали суду.

У судове засідання 23.05.2017 з'явились представники позивача, який підтримав позовні вимоги, та відповідача, який подав відзив на позов, згідно з яким відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що твердження позивача про те, що договір про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, укладеному сторонами 14.01.2014 є договором приєднання є хибним, оскільки відповідач не встановлював умови додаткових угод в формулярах чи інших стандартних формах, зазначений договір є індивідуальним та таким, що має відношення тільки до правовідносин, що виникли між сторонами; твердження про те, що розгляд спору в Постійно діючому суді при Асоціації українських банків буде упередженим та необ'єктивним є хибним, оскільки членами Асоціації можуть бути банки, об'єднання банків, інші підприємства, установи та організації, однак ні позивач, ні відповідач не є членами вказаної Асоціації; посилання про неможливість зворотної дії договору в часі є необґрунтованим, оскільки умови договору не можуть встановлювати зобов'язання для сторін за минулий час, тоді-як вибір підсудності є правом сторін.

У судовому засіданні 23.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (відповідач, банк) та Корпорацією «Енергоресурс-Інвест» (позивач, позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, відповідно до якого банк відкриває позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених цим договором; позичальник зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у п. 1.5. цього договору, своєчасно і в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені договором.

Ліміт кредитної лінії складає в період з дати набрання чинності цим договором до 27.02.2014 - суму, еквівалентну 2000000,00 дол. США; станом на 31.12.2017 - 0,00 дол. США (п. 1.2. кредитного договору).

Згідно з п.п. 1.3.1., 1.3.2. кредитного договору в редакції додаткової угоди №5 від 27.08.2015 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, за користування кредитом, наданим в національній валюті, розмір процентів за користування кредитом складає: на період з 23.01.2015 до 31.03.2015 - 20% річних, на період з 01.04.2015 до 30.06.2015 - 22% річних, на період з 01.07.2015 - 24% річних; за користування кредитом, наданим в доларах США, розмір процентів за користування кредитом складає 11% річних.

Відповідно до п.п. 1.4., 1.5. кредитного договору, строк дії кредитної лінії закінчується 12.01.2018; кредит надається для мети: рефінансування заборгованості перед ПАТ «Укрінбанк» за відповідними кредитними договорами, і може бути використаний в тому числі, але не виключно, на оплату відсотків, нарахованих за січень 2014 року, та сплати комісійної винагороди за купівлю валюти, поповнення обігових коштів та може бути використаний на будь-які цілі, що не суперечать чинному в Україні законодавству (в редакції додаткової угоди №1 від 23.01.2014 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ).

Пунктом 12.3. кредитного договору передбачено, що останній вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань позичальника за договором.

Згідно з п. 12.5. кредитного договору, цей договір не є договором приєднання та може бути змінений та розірваний тільки за взаємною згодою сторін, крім випадків, передбачених чинним законодавством України. Правочин про зміну або розірвання повинен бути вчинений у письмовій формі та скріплений печатками сторін.

По всіх питаннях, не врегульованих цим договором, сторони керуються відповідними нормами матеріального права України (п. 12.7. кредитного договору).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ від 14.01.2014, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що 23.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (відповідач, банк) та Корпорацією «Енергоресурс-Інвест» (позивач, позичальник) було укладено додаткову угоду №4 до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 12.7. основного договору у наступній редакції: по всіх питаннях, не врегульованих цим договором, сторони керуються відповідними нормами права України. Всі розбіжності, що виникають при розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони-позивача:

- у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за договором; місце і дата укладання цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент та розпорядок роботи суду, положення про суд розміщено в Інтернеті на веб-сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud.aub.org.ua ; або

- у суді загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди», для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Обґрунтовуючи підстави позовних вимог, позивач зазначає про те, що викладене в п. 12.7. договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, укладеного сторонами 14.01.2014, третейське застереження є таким, що суперечить вимогам закону та реального волевиявлення сторін, а саме дана умова була обов'язковою для позивача під час укладання кредитного договору, оскільки останній є договором приєднання, що означає неможливість відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України внесення позивачем своїх пропозицій щодо зміни умов договору; розгляд спорів в організації чи органі, утвореній при Асоціації українських банків є несправедливим, що може мати наслідком упереджений та необ'єктивний розгляд справи третейським судом за участю банку; третейське застереження всупереч ст. 12 Закону України «Про третейські суди» не містить відомостей про найменування сторін, їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди; третейська угода, яка підписана з договором про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 до кредитного договору, не може вважатись такою, що укладена 14.01.2014, тобто мати зворотну силу в часі.

З огляду на наведені обставини, на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати недійсним пункт 1.6. договору про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, укладеного сторонами 14.01.2014, за яким п. 12.7. кредитного договору викладено в новій редакції, а саме включено п. 12.7.1. про третейське застереження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Таким чином, третейська угода є, по суті, договором, який визначає певні процесуальні права та обов'язки сторін, тоді як цивільна угода регулює матеріальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Позивач серед підстав позову вказує на те, що спірний договір про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, є договором приєднання, у зв'язку з чим позивач не вправі був змінити його умови, в тому числі, в частині третейської угоди.

За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як встановлено судом, 14.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (відповідач, банк) та Корпорацією «Енергоресурс-Інвест» (позивач, позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, відповідно до якого банк відкриває позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених цим договором; позичальник зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у п. 1.5. цього договору, своєчасно і в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені договором.

Як встановлено судом, 23.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (відповідач, банк) та Корпорацією «Енергоресурс-Інвест» (позивач, позичальник) було укладено додаткову угоду №4 до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 12.7. основного договору у наступній редакції: по всіх питаннях, не врегульованих цим договором, сторони керуються відповідними нормами права України. Всі розбіжності, що виникають при розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони-позивача:

- у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за договором; місце і дата укладання цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент та розпорядок роботи суду, положення про суд розміщено в Інтернеті на веб-сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud.aub.org.ua ; або

- у суді загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Так, власне, спірна умова договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, викладена у п. 12.7., що містить третейське застереження, була погоджена обома сторонами 23.01.2015 у зв'язку зі змінами п. 12.7. такого договору (укладенням додаткової угоди №4 до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ), що свідчить про волевиявлення сторін на досягнення згоди зокрема в частині цього пункту договору у тому вигляді, в якому він викладений у додатковій угоді №4.

Так, за приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, оскільки надання згоди на внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, зокрема в частині доповнення умовами, які містять третейське застереження, було правом позивача (елементом його договірної свободи), яке останній реалізував шляхом укладання додаткової угоди №4 від 23.01.2015, наведене спростовує доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості пропонувати будь-які власні умови договору,а також доводи, що спірний кредитний договір є договором приєднання.

Більше того, як встановлено судом, згідно з п. 12.5. кредитного договору, цей договір не є договором приєднання та може бути змінений та розірваний тільки за взаємною згодою сторін, крім випадків, передбачених чинним законодавством України. Правочин про зміну або розірвання повинен бути вчинений у письмовій формі та скріплений печатками сторін.

Водночас, суд наголошує на тому, що незалежно від наявності у правочину ознак договору приєднання, останній в силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами, а тому, реалізувавши своє право на його укладення, особа бере на себе відповідні обов'язки, що є елементом зобов'язання за таким договором, тоді-як будь-якого порушення норм закону (в контексті порушення прав особи через неможливість зміни договору, викладеного у формулярі, у момент його укладення) у зв'язку з фактом укладення договору приєднання бути не може.

Доводи позивача щодо того, що розгляд справ, що виникають зі спірного кредитного договору у Постійно діючому суді при Асоціації українських банків буде упередженим та необ'єктивним судом не приймаються, оскільки позивачем не надано жодних обґрунтованих доказів у підтвердження наявності обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості та об'єктивності третейського суду, обраного сторонами договору. Більше того, відповідно до п. 3.1. статуту Асоціації українських банків, який розміщено на офіційному веб-сайті Асоціації, членами Асоціації можуть бути банки, об'єднання банків, інші підприємства, установи та організації, які створені відповідно до чинного законодавства України, визнають Статут Асоціації, сплачують вступні і членські внески. При цьому, жодних доказів, що позивач чи відповідач є членами вказаної Асоціації суду надано не було, у зв'язку з чим твердження про несправедливість зазначення у третейському застереженні третейського суду - Постійно діючого суду при Асоціації українських банків не є обґрунтованим в контексті невідповідності норм закону.

Щодо доводів про те, що спірне третейське застереження всупереч ст. 12 Закону України «Про третейські суди» не містить відомостей про найменування сторін, їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Як встановлено судом, відповідно до п. 12.7. кредитного договору в редакції додаткової угоди №4 від 23.01.2015, всі розбіжності, що виникають при розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони-позивача: у суді загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України або у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за договором; місце і дата укладання цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Так, суд зазначає, що вказівка у третейському застереженні, яке є частиною кредитного договору, на те, що найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за договором, місце і дата укладання цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору, є обґрунтованим та доцільним; відсутність дублювання цих даних безпосередньо у п. 12.7. не викликає будь-якого сумніву щодо дійсного зазначення даних відповідно до ст. 12 Закону України «Про третейські суди», так як договір про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ містить розділ 13 «Назви, адреси, реквізити та підписи сторін», у якому зазначено в тому числі інформацію, що є обов'язковою при укладенні третейської угоди в силу ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

При цьому, предметом спору у розумінні статті 12 згаданого закону сторонами третейської угоди (п. 12.7. кредитного договору) погоджено всі розбіжності, що виникають при розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь-які інші питання, що стосуються договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ.

Відтак, наведене спростовує твердження позивача про незазначення у третейському застереженні, викладеному у п. 12.7. договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, відомостей, обов'язкових в силу ст. 12 Закону України «Про третейські суди», відсутність яких тягне за собою наслідки недійсності третейської угоди.

Щодо доводів позивача про те, що третейська угода, яка підписана з договором про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 до кредитного договору, не може вважатись такою, що укладена 14.01.2014 (дата укладення кредитного договору), тобто мати зворотну силу в часі, суд зазначає, що за змістом ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ст. 653 Цивільного кодексу України).

Так, будь-якої зворотної сили у часі погоджене у додатковій угоді №4 від 23.01.2015 до кредитного договору третейське застереження не має, оскільки останнє стало частиною (умовою) договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ з 23.01.2015 (дати укладення додаткової угоди№4, якою даний договір доповнено, в тому числі, умовою про третейське застереження).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем існування передбачених приписами ст. 203 Цивільного кодексу України обставин, які в силу ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсним пункту 1.6. договору про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 до договору про відкриття кредитної лінії №04-01/14/КЛМВ-КБ, укладеного сторонами 14.01.2014, за яким п. 12.7. кредитного договору викладено в новій редакції, а саме включено п. 12.7.1. про третейське застереження.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на недоведеність викладених у позові обставин, позов Корпорації "Енергоресурс-Інвест" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон" про визнання договору недійсним не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 31.05.2017

Суддя І.М. Отрош