КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"30" травня 2017 р. Справа №910/22488/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 30.05.2017 року по справі №910/22488/16 (в матеріалах справи).

розглянувши матеріали

апеляційної скарги (сторони, яка не брала участь у справі) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017

у справі № 910/22488/16 (суддя Спичак О.М.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал"

до 1.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К"

про зобов'язання звільнити приміщення та стягнення збитків,-

за зустрічним позовом

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К"

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал"

про зобов'язання виконувати обов'язки орендодавця

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К" (відповідач-2) про зобов'язання звільнити приміщення та стягнення 118 090,00 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі без достатніх правових підстав займають належні позивачу приміщення, оскільки договори оренди нежитлових приміщень №01-05/15 від 01.05.2015, укладені ними з колишнім власником цих приміщень є нікчемними в силу положень ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", чим позивачу завдано збитків у вигляді упущеної вигоди.

22.12.2016 відповідачами подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" про зобов'язання виконувати обов'язки орендодавця за договорами оренди приміщень.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що Публічне акціонерне товариство "Банк "Український капітал" визнало договори оренди приміщень, які були укладені між колишнім власником цих приміщень та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, Товариством з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К", останні належним чином виконують свої обов'язки, як орендарі, зокрема, сплачують орендну плату, а банк, в свою чергу, без заперечень приймає їх виконання.

Банк заперечував проти позову, посилаючись на те, що, договори оренди нежитлових приміщень №01-05/15 від 01.05.2015 є нікчемними в силу положень ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", тобто такими, що не створюють жодних юридичних наслідків, договори оренди нежитлових приміщень, на пропозицію банку, як нового власника цих приміщень, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К" укладені не були, а тому підстави для користування останніми, належними банку приміщеннями відсутні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 по справі № 910/22488/16 первісний позов задоволено частково, зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 звільнити нежитлові приміщення №63, №66, загальною площею 251,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К" звільнити нежитлові приміщення №63, №66, загальною площею 251,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

16.03.2017 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга від сторони, яка не брала участь у даній справі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в порядку ст. 91 ГПК України на Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 № 910/22488/16, в якій просила поновити строк апеляційного оскарження, зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити; залучити її в якості третьої особи у даній справі.

Банк у відзиві просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу (сторони, яка не брала участь у справі) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 по справі № 910/22488/16 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України. Крім того, за змістом апеляційної скарги банк наголосив на тому, що оскаржуване рішення по даній справі жодним чином не зачіпає права та інтереси Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, оскільки спірні приміщення вибули з її володіння.

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 просив колегію суддів зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити, наголосив на тому, що повністю підтримує доводи апеляційного оскарження.

До судового засідання від 30.05.2017 представники Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (сторона, яка не брала участь у даній справі) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К" (відповідач-1 за первісним позовом) не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а саме зворотніми поштовими повідомленнями за № 09-33/16044/17, № 09-33/20123/17.

За пунктом 3.9.2 постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої постанови пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутні представники банку та відповідача-1 за первісним позовом не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника скаржника та відповідача-2 за первісним позовом, взявши до уваги те, що ці сторони були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, виходячи з того, що саме ОСОБА_2 (сторона, яка не брала участь у даній справі) була ініціатором апеляційного провадження та зацікавлена у тому щоб з'явитись до суду і здійснити правозахист, колегія суддів перейшла до здійснення розгляду скарги у відсутності цих представників.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, встановила наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - особа, яка не брала участь у даній справі, звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 № 910/22488/16 в порядку ст. 91 ГПК України.

За приписами вказаної норми апеляційну скаргу мають право подавати не лише сторони у справі, а й ті особи (треті особи), які не брали участь у справі, якщо суд прийняв рішення, що стосується їх прав та обов'язків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем і в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою, учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Крім того, в п.п. 8, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 "Про незалежність судової влади" встановлено, що звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом; звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими процесуальним законом, розгляду судами не підлягають; оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.

Статтею 91 ГПК України визначено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Тобто, особи, які не є сторонами по справі повинні доводити той факт, що оскаржуване рішення стосується їх прав та обов'язків. (Наведена правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 04.03.2015 № 910/13329/14).

Відповідно до ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду якщо господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.09.2008р. у справі № 23/294, Ухвалі Вищого господарського суду України від 07.09.2010р. у справі № 33/289.

Так, у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження, повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - особа, яка не брала участь у даній справі, обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції стосується її прав та обов'язків, з огляду на нижченаведене.

Так, скаржник стверджує, що згідно з договором про постачання електричної енергії № 50937 від 12 грудня 2007 року вона є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, у вказане приміщення зведено на її ім'я «виділену» лінію електропостачання.

У зв'язку з тим, що скаржник продовжує забезпечувати електропостачанням Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 та ТОВ «Меролекс і К», вважає, що рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на її права та обов'язки, як власника лінії електропостачання за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідачами по справі було повідомлено її про те, що "...у разі залишення без змін Київським апеляційним господарським судом Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року у господарській справі №910/22488/16 відповідач-1, -2 будуть вимушені звертатися до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної (витрати пов'язані з пошуком нового приміщення для оренди, упущена вигода, тощо) шкоди."

Також, скаржник зауважив і на тому, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про залучення ФОП ОСОБА_2 третьою особою у справі.

Банк, заперечуючи ствердження скаржника, наголосив, що не може погодитись із даним висновком апелянта, оскільки не зрозуміло яким чином рішення у даній справі може вплинути на її права та обов'язки.

При цьому, зазначив, що підставою подачі первісного позову слугував той факт, що банк, як власник приміщень, фактично обмежений у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном і тому, має право вимагати усунення таких перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду із позовом про зобов'язання звільнити приміщення до юридичних осіб, які займають його без достатніх на те правових підстав. Предметом розгляду за зустрічною позовною заявою була вимога ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Меролекс і К» зобов'язати банк виконувати обов'язки орендодавця та і далі надавати спірні приміщення в оренду. Тобто, після того як приміщення вибули із володіння ОСОБА_4, остання юридично не має жодного відношення до даних Приміщень.

Таким чином, з аналізу викладеного зрозуміло, що твердження апелянта, що вона «продовжує забезпечувати електропостачанням ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Меролекс і К», і даний факт впливає на її права та обов'язки є недоречними, оскільки не мають жодного відношення до предметів позову у справі №910/22488/16.

Натомість, зазначає банк, діяльність ОСОБА_4 є її особистою ініціативою, заснованою, передусім, не на нормах права та будь-яких приватних або приватноправових відносинах, що зазвичай застосовуються, а побоюванні, що ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Меролекс і К» можуть звернутись до органів МВС із заявою про вчинення з боку ОСОБА_4 шахрайських дій по відношенню до них.

Таким чином, на думку банку, суд першої інстанції справедливо відмовив у клопотанні про залучення ФОП ОСОБА_4 до участі у даній справі у якості третьої особи. При цьому, вважає, що прийняте судове рішення жодним чином не зачіпає її права та обов'язки.

Як роз'яснив Пленум Вищого Господарського суду України у своїй постанові від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (зі змінами та доповненнями) у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. (п. 5-2)

З матеріалів справи слідує, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 не визначено в цій справі ні стороною, ні третьою особою. Водночас, скаржник не підпадає й під ознаки особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права та обов'язки, з огляду на те, що рішення місцевого господарського суду даної справи не містить висновків про його права та обов'язки.

Між тим, колегія суддів зазначає, що оскаржене судове рішення містить лише викладення фактичних обставин та посилання на те, що 26.04.2007 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал", як іпотекодержателем (позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) та ОСОБА_4, як іпотекодавцем, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №26св-07 від 26.04.2007, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н.Є за реєстровим №2589, предметом іпотеки за яким є нежилі приміщення №№63,66, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначені нежилі приміщення складають один єдиний об'єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2013 у справі №758/10412/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" до ОСОБА_4, стягнуто заборгованість за кредитним договором №26св-07 від 26.04.2007 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Під час примусового виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві 14.10.2014 був складений акт опису та арешту майна за яким приміщення №№63,66, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 передані на відповідальне зберігання представнику Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" та встановлена заборона відчуження цього майна.

За актом передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24.06.2015, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у м. Києві, приміщення було передано банку у власність про що 24.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. видане відповідне свідоцтво за реєстровим №3489. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2015 за індексним №39637868 право власності банку на приміщення зареєстровано за номером запису 10169599.

01.05.2015 між ОСОБА_4, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, як орендарем, був укладений договір оренди №01-05/15 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 198,3 кв.м.

Крім того, 01.05.2015 між ОСОБА_4, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К", як орендарем, був укладений договір оренди №01-05/15 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,8 кв.м.

Проте, як зазначав позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), зазначені договори оренди були укладені іпотекодавцем після підписання договору іпотеки та без згоди на те іпотекодержателя, а тому в силу приписів ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" є нікчемними, тобто такими, що не створюють жодних юридичних наслідків, нові договори оренди нежитлових приміщень, на пропозицію банку, як нового власника цих приміщень, з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Меролекс і К" укладені не були, а тому підстави для користування останніми, належними банку приміщеннями відсутні.

Відтак, з вищенаведеного слідує, що спірні приміщення були передані ОСОБА_4, як іпотекодавцем, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №26св-07 від 26.04.2007 в іпотеку. А в подальшому, Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2013 у справі №758/10412/13-ц з ОСОБА_4 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Український капітал" до неї, було стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором №26св-07 від 26.04.2007 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на спірні приміщення.

Відповідно до свідоцтва від 24.06.2015 реєстровий номер 3489, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві 24.06.2015, нежилі приміщення №№63,66, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві власності Публічному акціонерному товариству "Банк "Український капітал".

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2015 за індексним №39637868 право власності банку на приміщення зареєстровано за номером запису 10169599.

Таким чином, ствердження скаржника не приймаються до уваги, оскільки спірні приміщення, згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2013 у справі №758/10412/13-ц, з володіння ОСОБА_4 вибули. В свою чергу, наявність договору про постачання електричної енергії № 50937 від 12 грудня 2007 жодним чином не підтверджує наявність правового зв'язку між заявником та сторонами у справі, який би міг вплинути на суть оскарженого рішення.

Відповідно до п. 5-2. вище зазначеної Постанови пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 7 передбачено, якщо буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Аналогічної позиції про необхідність припинення провадження за скаргою осіб, які не брали участі у справі, і які не довели в суді факту вирішення питання судами попередніх інстанцій про їх права та обов'язки, а також про відсутність необхідності перегляду рішень судів по суті за наведених обставин дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 07.07.2009р. у справі № 01/65-88, від 02.03.2010р. у справі № 5/131-09, від 02.03.2010р. у справі № 5/130-09, від 23.03.2010р. у справі № 1/1120-26/396.

У разі звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не повинен з'ясовувати характер спірних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, оскільки це призвело б до перегляду рішення суду по суті, що суперечить позиції Верховного Суду України, викладеної у вищевказаних постановах останнього, а зобов'язаний лише перевірити факт вирішення питання судом першої інстанцій про права та обов'язки особи, яка не брала участі у розгляді справи, і за відсутності підтвердження такого факту - припинити апеляційне провадження за такою апеляційною скаргою.

За результатами розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що питання про права та обов'язки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо сторін у справі № 910/22488/16 судом першої інстанції не вирішувалося, відтак оскаржуване рішення не зачіпає прав та обов'язків скаржника, у зв'язку з чим, апеляційне провадження підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки, у даному випадку, не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Припинення провадження у справі з підстав, передбачених ст. 80 ГПК України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору, у зв'язку з чим сплачений Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 86, 91, 99 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 по справі № 910/22488/16 припинити.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 № 910/22488/16 набирає законної сили з дня її прийняття.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 № 910/22488/16 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/22488/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна