КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 911/173/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Чорногуза М.Г.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін у судове засідання 17.05.2017 року не прибули,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного підприємства «Рось»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.03.2017 року

у справі № 911/173/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу

«Батьківщина»

до Приватного підприємства «Рось»

про стягнення 148 907,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі № 911/173/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Рось» на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» 3% річних у розмірі 30 498,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 92 810,67 грн. та судовий збір у розмірі 1 849,63 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне підприємство «Рось» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі № 911/173/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рось» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі № 911/173/17 було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.05.2017 року.

15.05.2017 року через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

15.05.2017 року через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Батьківщина» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою особи.

Колегія суддів з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки сторони про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Участь представників сторін у судовому засіданні 17.05.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування письмових доказів не надходило. До того ж, скаржник є юридичною особою яка не обмежена у виборі своїх представників, юридичну особу також може представляти її директор. Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина» не надано будь-яких доказів про те, що представник дійсно знаходиться на лікарняному, зокрема довідки про відкриття лікарняного чи копії лікарняного листа.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.01.2015 року між Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Батьківщина» (далі - продавець, позивач, СВК «Батьківщина») та Приватним підприємством «Рось» (далі - покупець, відповідач, ПП «Рось») було укладено Договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 2 (далі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 2.1 Договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному Протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору. Ціна на товар може змінюватись 2 (два) рази на місяць. Сторона, яка ініціює зміну ціни на товар зобов'язана повідомити іншу сторону про зміну ціни не пізніше ніж за 5 (п'ять) календарних днів до такої зміни цінним листом з описом вкладення або передати особисто представнику (працівнику) продавця (покупця) Протокол погодження ціни під підпис. При такій передачі зазначається повне прізвище, ім'я та по-батькові особи, яка отримала Протокол погодження ціни, її посада, дата та час отримання Протоколу.

Згідно з п. 2.5 Договору розрахунок за даним договором здійснюється шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами, але не пізніше п`яти банківських днів з моменту отримання покупцем продукції від продавця.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за Договором позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року у справі № 911/5173/15 рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 змінено в частині розміру інфляційних втрат, задоволено позов частково, стягнуто з ПП «Рось» на користь СВК «Батьківщина» заборгованості за поставлений товар у розмірі 1 138 270,41 грн., пеню у розмірі 313 102,33 грн. за період з 16.05.2015 року по 15.11.2015 року, 3% річних у розмірі 17 626,18 грн. за період з 16.05.2015 року по 20.11.2015 року, інфляційні втрати у розмірі 19 892,65 грн. за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року та 22 300,21 грн. судового збору.

08.04.2016 року Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року про стягнення з ПП «Рось» на користь СВК «Батьківщина» 1 138 270,41 грн. основного боргу, 313 102,33 грн. пені, 17 682,17 грн. 3% річних, 17 626,18 грн. інфляційних втрат та 22 300,21 грн. судового збору, що разом становить 1 508 981,30 грн.

21.06.2016 року державним виконавцем Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі - державним виконавцем ВДВС) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51474805 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року у справі № 911/5173/15.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання вищезазначеного судового рішення відповідач перерахував позивачу 1 483 012,56 грн.:

- 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 382 від 27.09.2016 року (а.с. 47);

- 402 051,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 686 від 28.09.2016 року (а.с. 46);

- 280 469,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 688 від 06.10.2016 року (а.с. 46);

- 120 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 230 від 31.10.2016 року (а.с. 45);

- 120 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 283 від 01.11.2016 року (а.с. 45);

- 120 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 309 від 02.11.2016 року (а.с. 44);

- 240 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 393 від 04.11.2016 року (а.с. 44);

- 120 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 415 від 07.11.2016 року (а.с. 43),

- 30 491,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 500 від 09.11.2016 року (а.с. 43).

15.11.2016 року між СВК «Батьківщина» як стягувачем та ПП «Рось» як боржником укладено Мирову угоду по виконавчому провадженню ВП № 51474805.

За умовами Мирової угоди сторони домовились врегулювати виконавче провадження ВП № 51474805, яке перебуває на примусовому виконанні у ВДВС шляхом підписання мирової угоди.

Відповідно до п. 2 Мирової угоди сторони погоджуються, що станом на 15.11.2016 року заборгованість з виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року у справі № 911/5173/15 погашена у розмірі 1 483 012,56 грн.

Згідно з п. 3 Мирової угоди від 15.11.2016 року стягувач визнає перерахування Філією «Охтирський сиркомбінат» Приватного підприємства «Рось» коштів у сумі 28 270,00 грн., згідно з платіжним дорученням № 1925 від 14.03.2016 року (а.с. 69), в рахунок погашення зобов'язань боржника з виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.04.2016 року у справі № 911/5173/15.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2016 року затверджено на стадії виконавчого провадження Мирову угоду від 15.11.2016 року у справі № 911/5173/15, укладену між СВК «Батьківщина» та ПП «Рось» (а.с. 20-21).

Таким чином, станом на 15.11.2016 року, враховуючи сплату відповідачем 1 483 012,56 грн. та зарахування в рамках Мирової угоди сплачених 14.03.2016 року Філією «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» грошових коштів у сумі 28 270,00 грн. у рахунок погашення заборгованості відповідача за Договором, ПП «Рось» у повному обсязі сплатило заборгованість за Договором, яка була стягнута постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року у справі № 911/5173/15.

Звертаючись з позовом СВК «Батьківщина» зазначає, що підчас розгляду справи № 911/5173/15 суми 3 % річних були стягнуті за період з 16.05.2015 року по 20.11.2015 року, а інфляційних втрат - за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року. Оскільки остаточно заборгованості погашено 15.11.2016 року, то позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 33 306,09 грн. за період з 21.11.2015 року по 10.11.2016 року та інфляційні втрати у розмірі 115 601,87 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача, 3 % річних та інфляційні втрати у даній справі були нараховані на суму основного боргу за Договором. При цьому, період розрахунку 3 % річних та інфляційні втрати не охоплює період розрахунку за який було стягнуто 3 % річних та інфляційні втрати постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року у справі № 911/5173/15.

Таким чином, період взятий позивачем у своєму розрахунку є вірним та обґрунтованим.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що «за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.»

Як зазначалося вище, у матеріалах справи містяться платіжні доручення, згідно з якими відповідачем погашалась заборгованість з 27.09.2016 року по 09.11.2016 року.

Проте, позивач здійснюючи свій розрахунок не врахував поступового зменшення суми основної заборгованості. Крім того, позивачем не враховано календарну кількість днів у 2016 році (366 днів).

Зобов'язання виконане належним чином тоді, коли воно виконано відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судова колегія звертає увагу, що належним виконанням зобов'язання боржником у даному випадку є отримання кредитором коштів на власний рахунок або готівкою.

Колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, враховуючи поступове зменшення суми заборгованості, з якої необхідно розраховувати суми стягнення, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позивних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 30 498,12 грн. за період з 21.11.2015 року по 10.11.2016 року, інфляційні втрати у розмірі 92 810,67 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Приватним підприємством «Рось» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі № 911/173/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства «Рось» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Приватне підприємство «Рось» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Рось» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року по справі № 911/173/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/173/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

М.Г. Чорногуз

Повний текст рішення складено 22.05.2017 року.