ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" травня 2017 р.Справа № 916/613/17

За позовом: ОСОБА_1;

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Панстрой";

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОС Лізинг";

до відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "Главстрой";

про визнання рішення загальних зборів та укладених договорів недійсними.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - Договір про надання правової допомоги від 15.04.2016р.;

від відповідача-1: Стефанов О.Ф. - довіреність №б/н від 13.02.2016р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 13.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Панстрой", Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОС Лізинг" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "Главстрой", в якій просить суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Группа компаній "Главстрой", яке оформлене протоколом від 13.08.2014р. за № 26; визнати недійсним з моменту укладення договір про переведення боргу та передавання прав та обов'язків від 13.08.2014р., укладеного між ТОВ „УніКредіт Лізінг", ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ "Панстрой", а також визнати недійсним з моменту вчинення правочин, оформлений актом приймання - передачі від 13.08.2014р. між ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ "Панстрой".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "Главстрой" та вказує, що на виконання статутних цілей товариства, 17.08.2012р. між ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ „УніКредит Лізинг", назву якого 27.01.2017р. змінено на ТОВ „Неос Лізинг", укладено договір фінансового лізингу № 4106L12/00, предметом якого є бурова установка BAUER BG-20V, б/у 2007 року випуску, номер 1279.

Між тим позивач зазначає, що після двох років експлуатації вищевказаної установки та виникнення між ним та іншим учасником товариства - ОСОБА_5 корпоративного конфлікту, в тому числі з приводу розподілу прибутків від використання предмету лізингу, йому стало відомо про факт укладання 13.08.2014р. між ТОВ „УніКредит Лізинг", ТОВ „Панстрой" та ТОВ "Группа компаній "Главстрой" договору про переведення боргу та передання прав та обов'язків.

При цьому ОСОБА_1 вказує, що згідно змісту спірного договору та акту приймання -передачі до нього, останні скріплені печаткою ТОВ "Группа компаній "Главстрой" і підписані від його імені, як директором підприємства, як такого, який діяв на підставі рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом від 13.08.2014р. № 26.

Як зазначає позивач, згідно відомостей, що містяться у вказаному протоколі, зборами було вирішено укласти спірний договір, а також договір поруки до фінансового лізингу з одночасним наданням дозволу та повноважень на їх укладання директору ТОВ "Группа компаній "Главстрой" ОСОБА_1

При цьому позивач наполягає на тому, що такого рішення в дійсності не приймалося, загальні збори не скликалися та не проводилися, а його підпис, як учасника товариства, було підроблено.

Крім того, позивач також вказує і на підроблення його підпису на вищевказаному договорі про переведення боргу та передавання прав та обов'язків від 13.08.2014р. та відповідному акті приймання - передачі майна від 13.08.2014р. В обґрунтування зазначених доводів позивач посилається на висновок експертизи від 28.12.2016р., яка проводилася в рамках кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, позивач стверджує, що предмет лізингу вибув з володіння поза законною волею його користувача - ТОВ "Группа компаній "Главстрой", а також його волі, як засновника зазначеного товариства, що є порушенням його корпоративних прав.

Вказані обставини і призвели до його звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2017р. порушено провадження у справі №916/613/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 05.04.2017р.

Ухвалою суду від 16.03.2017р. зобов'язано юридичний департамент Одеської міської ради (Управління державної реєстрації) надати до суду реєстраційну справу ТОВ "Группа компаній "Главстрой", яка на виконання вимог вказаної ухвали надійшла до суду 28.03.2017р. (т.1 а.с.72).

04.04.2017р. до канцелярії суду від ТОВ "Панстрой" надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.75-77), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що, фактично, твердження позивача про визнання недійсним спірного договору зводиться до ненадання ТОВ «Группа компаній «Главстрой» згоди на укладення вищевказаного право чину, а також підписання оскаржуваного договору невстановленою особою.

При цьому відповідач вказує, що в рамках справи № 916/2491/15 було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 на спірному договорі та акті приймання-передачі від 13.08.2014 року виконані саме ним, що, фактично, виключає можливість задоволення позову.

Крім того, відповідач 1 зауважує, що позивач - ОСОБА_1, крім того, що є виконуючим обов'язки директора ТОВ „Группа компаній „Главстрой", одночасно є і засновником останнього.

З огляду на вказане, відповідач 1 зазначає про безпідставність звернення позивача до суду з аналогічними вимогами вже як засновника, з огляду на доведеність волевиявлення ОСОБА_1 як директора на укладення спірного договору .

Між тим вважає, що поданий ОСОБА_1 позов спрямований на перешкоджання підприємницької діяльності третіх осіб.

З урахуванням викладених обставин, ТОВ „Панстрой" у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.04.2017р., з огляду на відсутність у представника ТОВ "Панстрой" належних повноважень для представлення інтересів товариства в судовому засіданні, нез'явлення в судове засідання представників відповідача 2 та відповідача3, а також у зв`язку із невиконанням сторонами вимог ухвали суду, розгляд справи було відкладено на 24.04.2017р.

В судовому засіданні 24.04.2017р. представником відповідача 2 (ТОВ "НЕОС Лізинг") було надано письмові пояснення по справі (т.1 а.с.151), згідно яких останній зазначає, що 17.08.2012р. між ТОВ "НЕОС Лізинг" (перейменоване з ТОВ „УніКредит Лізинг") та ТОВ „Группа компаній „Главстрой" було укладено договір фінансового лізингу № 4106L12/00, на виконання якого ТОВ "НЕОС Лізинг" передало в користування ТОВ „Группа компаній „Главстрой" бурову установку BAUER BG20V, реєстраційний номер - НОМЕР_3.

Як зазначає відповідач 2, в процесі виконання умов вказаного договору, позивач, як Лізингоодержувач, допустив прострочення виконання власних зобов'язань у сумі більш ніж 600 000 грн., у зв'язку із чим звернувся до нього з проханням заміни сторони у зобов'язанні. Внаслідок цього 13.08.2014р. до договору фінансового лізингу був укладений договір про переведення боргу і передання прав та обов'язків, відповідно до якого права та обов'язки Лізингоодержувача за вказаним договором фінансового лізингу набув відповідач 1.

В подальшому у зв'язку із простроченням виконання зобов'язань відповідачем 1 за договором фінансового лізингу строком більш ніж 30 днів, 14.09.2015р. договір було розірвано, а предмет лізингу повернуто відповідачу 2.

В засіданні суду 24.04.2017р. представником ТОВ Группа компаній „Главстрой" було надано письмові пояснення у справі (т.1 а.с.152), згідно яких товариство зазначає, що в 2012р. у зв'язку із реорганізацією лізинговий договір на бурову установку був переоформлений від ТОВ „Главбуд плюс" на компанію - партнера - ТОВ „Группа компаній „Главстрой". Залишок вартості предмета лізингу становила на той момент 484000 євро.

Як вказує відповідач 3, після укладення договору лізингові платежі оплачувались компанії ТОВ „УніКредит Лізинг" в повному обсязі до 2013р., зазначаючи при цьому, що джерелом виплати платежів слугували кошти, отримані підприємством від виконання робіт буровою установкою.

Відповідач 3 вказує, що заступником директора ТОВ „Группа компаній „Главстрой" ОСОБА_5 грошові кошти, які були отримані в результаті експлуатації установки, перенаправлялися на рахунки ТОВ „Панстрой", які згодом були використані для здійснення останнім внеску для оплати боргу ТОВ „УніКредит Лізинг" по сфальсифікованому договору про переведення боргу від 13.08.2014р.

Позивачем в судовому засіданні 24.04.2017р. було надано клопотання про витребування доказів (т.1 а.с.153), згідно якого останній просив суд витребувати у ТОВ Панстрой" та ТОВ "НЕОС Лізинг" оригінали протоколу загальних зборів ТОВ Группа компаній „Главстрой" від 13.08.2014р. №26, договору про переведення боргу та передавання прав та обов'язків від 13.08.2014р. та акту приймання-передачі від 13.08.2014р.

Судом вказане клопотання було задоволено.

Ухвалою суду від 24.04.2017р. у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представника відповідача 3, з урахуванням вищевказаного клопотання позивача про витребування додаткових доказів, а також з огляду на невиконання сторонами вимог ухвали суду, розгляд справи було відкладено на 03.05.2017р.

В засіданні суду 03.05.2017р. позивачем в порядку ст. 24 ГПК України було надано клопотання про залучення до участі у справі в якості іншого відповідача ОСОБА_5 (т.2 а.с.37).

Ухвалою суду від 03.05.2017р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представників відповідача-2 та відповідача-3, невиконання вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування та дослідження доказі, розгляд справи було відкладено на 12.05.2017р.

В судовому засіданні 12.05.2017р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення по справі, згідно яких зазначив, що ОСОБА_1 є одним із засновників товариства, у зв'язку із чим має право на частку у статутному капіталі та міг би отримувати прибуток від використання техніки.

Представник відповідача (ТОВ „Панстрой") заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду від 12.05.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів, а також у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представників відповідача-2 та відповідача-3, від яких не надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а також невиконання вимог ухвали суду та необхідністю додаткового витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 22.05.2017р.

22.05.2017р. до канцелярії суду від представника ТОВ „Неос Лізинг" надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.71), згідно яких товариство вказує на відсутність у нього оригіналу протоколу загальних зборів ТОВ „Группа компаній „Главстрой" № 26 від 13.08.2014р., оскільки він в оригіналі товариству не надавався.

Вказаними поясненнями відповідач також вказує і на відсутність у нього оригіналу договору про переведення боргу та передавання прав та обов'язків від 13.08.2014р. та акту приймання - передачі від 13.08.2014р., оскільки такі документи 20.02.2015р. були вилучені слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області.

22.05.2017р. ТОВ „Группа компаній „Главстрой" до суду було надано письмові пояснення по справі (т.2 а.с.78-80), згідно яких останнє визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Крім того, в судовому засіданні 22.05.2017р. позивачем було надано заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.2 а.с.90), згідно якого останній просить суд на її вирішення поставити наступні питання: Чи виконано підпис ОСОБА_1

- на рішенні загальних зборів учасників ТОВ „Группа компаній „Главстрой", яке оформлено протоколом № 26 від 13.08.2016р.;

- на договорі про переведення боргу та передавання прав та обов'язків від 13.08.2014р. та акті приймання-передачі від 17.08.2014р. безпосередньо ОСОБА_1.

Вказаним клопотанням позивач просить суд доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Представник відповідача 1 - ТОВ "Панстрой" заперечував проти задоволення вказаного клопотання з огляду на відсутність оригіналів вищевказаних документів та недоцільність призначення експертизи.

Суд, розглянувши в засіданні суду 22.05.2017р. клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості іншого відповідача ОСОБА_5, відмовив у його задоволенні з огляду на те, що належним відповідачем в частині вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів є виключно господарське товариство (відповідач-3), а відповідачами в частині вимог про визнання недійсним договору та акту є сторони таких правочинів, до складу яких ОСОБА_5 також не належить.

Водночас, суд, розглянувши клопотання позивача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, також відмовив у його задоволенні, з огляду на відсутність, згідно з вимогами ст.41 ГПК України, необхідності та доцільності у її призначенні для вирішення спору по суті з мотивів, які будуть викладені нижче.

В судовому засіданні 22.05.2017р. представник позивача та представник відповідача 1 (ТОВ „Панстрой") підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередньому судовому засіданні.

Представники відповідача 2 та відповідача 3 (ТОВ "НЕОС Лізинг" та ТОВ "Группа компаній "Главстрой") у судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи були цілком обізнані, що вбачається з наявних у справі їх письмових пояснень.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною другою зазначеної статті ГПК України встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи,фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Крім того, у постанові Верховного суду України у справі №911/2435/14 від 1.07.2015р., яка є обов'язковою для застосування в силу ст.111-28 ГПК України, сформульовано позицію про те, що акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, а відтак, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Крім того, аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 р. у справі № 3-207гс14 (№911/2089/14).

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач обґрунтовує позовні вимоги в частині визнання недійсними договору та акту порушенням своїх корпоративних прав, суд доходить до висновку про звернення позивача до суду з відповідним позовом з дотриманням встановленої підвідомчості.

Розглянувши вимоги позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Группа компаній "Главстрой", що оформлене протоколом від 13.08.2014р. за № 26, суд зазначає наступне.

За змістом п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 № 13 та п. п. 2.12, 2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Слід зазначити, що підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсним) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт.

Крім того, виходячи з положень ст.1 ГПК України, обов'язковою умовою визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування такої вимоги посилається на не підписання ним спірного протоколу загальних зборів, вказуючи на те, що його підпис було підроблено.

Відтак вважає, що в результаті не підписання такого протоколу, загальними зборами не було надано дозвіл на укладення директором товариства спірного договору про переведення боргу та передання прав та обов'язків від 13.08.2014р.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання,

За змістом положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, передбачені законом або договором, самостійно визначивши предмет та підставу позову.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суд зазначає, що у даному випадку відповідний акт ненормативного характеру (рішення загальних зборів) є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Отже, у справі, що розглядається, рішення загальних зборів учасників ТОВ "Группа компаній "Главстрой", яке оформлене протоколом від 13.08.2014р. за № 26, згідно з яким було вирішено укласти договір про переведення передавання прав та обов'язків до договору фінансового лізингу та договір поруки, а також надано дозвіл та повноваження та таке укладення, є ненормативним актом органу товариства, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Враховуючи викладене, позов, предметом якого є визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Группа компаній "Главстрой", що оформлене протоколом від 13.08.2014р. за № 26, яким вирішено питання про укладення договорів, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке рішення органу юридичної особи вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його визнання недійсним не породжує наслідків для учасників товариства, оскільки у відповідачів відповідні права та обов'язки виникли на підставі, зокрема, договору про переведення боргу та передання прав та обов'язків.

З огляду на вищевикладене, а також із врахуванням відсутності оригіналу протоколу, суд дійшов висновку про недоцільність призначення експертизи з метою встановлення справжності підпису позивача.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 було надано клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи, фактично в останні дні вже продовженого судом в порядку ст. 69 ГПК України строку.

При цьому, необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Оцінюючи вимоги позивача про визнання недійсним договору про переведення боргу та передавання прав та обов'язків від 13.08.2014р., укладеного між ТОВ „УніКредіт Лізінг", ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ "Панстрой", суд вказує наступне.

Як встановлено судом, 17.08.2012 між ТОВ „УніКредіт Лізінг", правонаступником якого є відповідач-2 (лізингодавець) та відповідачем-3 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №4106L12/00 (т.1 а.с.15-29), відповідно до розділу договору "Визначення", предмет лізингу означає обладнання або майно, зазначене у додатку №1 "Специфікація" до договору фінансового лізингу. Предметом лізингу є майно бувше у експлуатації, тобто те, що на дату акту приймання-передачі вже перебувало у користуванні, про що лізингоодержувач був повідомлений до підписання цього договору, і, після попереднього огляду, погодився прийняти зазначені у цьому договорі зобов'язання, у тому числі, і ті, що стосується предмету(ів) лізингу. Для зручності, далі за текстом під терміном "Предмет лізингу", що застосовується в однині, слід розуміти ту кількість предметів лізингу, що фактично передається у користування лізингоодержувачу згідно укладених Спеціальних умов договору фінансового лізингу.

Згідно із додатком №1 "Специфікація" до наведеного договору предметом лізингу є бурова установка Bauer BG-20V, б/у 2007 року випуску, номер 1279, у розібраному вигляді для транспортування.

Відповідно до п.1.1 договору лізингодавець бере на себе зобов'язання передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що строк лізингу починається з дати передачі та закінчується у відношенні кожного конкретного предмету лізингу в останню дату платежу, зазначену у додатку № 2 до договору. Лізингоодержувач не має права односторонньо розірвати договір фінансового лізингу до закінчення строку Лізингу, тобто до 20.08.2016р згідно із додатком № 2.

Згідно п.3.3 договору Лізингоодержувач зобов'язаний оглянути предмет(и) лізингу на власний ризик та за власний рахунок у дату поставки та в місці поставки. За результатами огляду, в вищезазначений термін, Лізингоодержувач і лізингодавець підписують акт приймання-передачі, який має засвідчувати повне прийняття предмету(ів) лізингу лізингоодержувачем. Предмет(и) лізингу вважається прийнятим лізингоодержувачем повністю і у належному технічному стані після підписаного акта приймання-передачі та/або усіх актів приймання - передачі.

На підставі акта приймання-передачі від 17.08.2012 лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет фінансового лізингу відповідно до договору.

Пунктом 13.10 договору встановлено, що Лізингоодержувач не може передавати, заставляти або передавати повністю або частково будь-які свої права, зобов'язання та обов'язки за цим договором без попередньої письмової згоди лізингодавця.

Також встановлено, що 13.08.2014 між відповідачем-2 (лізингодавець), відповідачем-3 (лізингоодержувач) та відповідачем-1 (новий лізингоодержувач) укладено договір про переведення боргу та передання прав та обов'язків (т.1 а.с.30), згідно з умовами якого, за згодою лізингодавця, лізингоодержувач переводить на нового Лізингоодержувача свій борг, а також передає усі права та обов'язки, що витікають з умов договору фінансового лізингу від 17.08.2012 №4106L12/00, а новий лізингоодержувач бере на себе борг Лізингоодержувача за договором фінансового лізингу. Предметом лізингу за договором фінансового лізингу є бурова установка Bauer BG-20V, б/у 2007 року випуску, номер шасі (рами) 639, номер кузова 1279, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Пунктом 3 спірного договору визначено, що з моменту підписання сторонами цього договору і акта приймання-передачі предмету лізингу, до нового лізингоодержувача переходять у повному обсязі усі права та обов'язки лізингоодержувача за договором фінансового лізингу.

Згідно пункту 4 цього договору лізингодавець зобов'язався на дату укладення спірного договору передати новому лізингоодержувачу предмет лізингу та супутні документи, що оформляється підписанням акта приймання - передачі. У випадку не здійснення передачі предмета лізингу у строк, визначений цим договором, він вважається таким, що втратив чинність.

Відповідно до пунктів 5 та 6 договору в момент підписання цього договору лізингоодержувач передає новому лізингоодержувачу всю інформацію і документацію, що підтверджує його права і обов'язки перед лізингодавцем за договором фінансового лізингу. На дату підписання цього договору новий лізингоодержувач засвідчує, що він мав можливість ознайомитися із суттю зобов'язання, що витікає із договору, шляхом вивчення оригіналу договору зі всіма додатками до нього, не має жодних заперечень проти вимог лізингодавця, визнає всю заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем, що має місце станом на дату укладення цього договору і погоджується виконувати зобов'язання, що витікають з договору своєчасно та в повному обсязі.

Положеннями пункту 7 договору встановлено, що новий лізингоодержувач повідомлений про вимоги та можливі спори за договором фінансового лізингу між лізингоодержувачем і лізингодавцем.

У пункті 8 договору визначено, що на дату укладення цього договору:

- невідшкодована вартість ціни предмету лізингу становить 228 076,28 Євро, що по курсу 9,77652978 грн. за 1 (одне) Євро, складає 2 229 794,50 грн. у т.ч. ПДВ 371 632,42 грн.;

- прострочена заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу становить 308 059,63 грн., у т.ч. ПДВ 51 343,27 грн.;

- прострочена заборгованість по комісійній винагороді становить 386 501,75 грн. без ПДВ.

Пунктом 9 договору передбачено, що новий лізингоодержувач:

- по 15.08.2014 (включно) оплачує лізингодавцю наступні платежі та відшкодовує вказані нижче суми:

- прострочену заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу у розмірі 229 891,49 грн. у т.ч. ПДВ 38 315,25 грн.;

- прострочену заборгованість по комісійній винагороді у розмірі 294 245,15 грн. без ПДВ;

- по 31.08.2014 (включно) оплачує лізингодавцю наступні платежі та відшкодовує вказані нижче суми:

- прострочену заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу у розмірі 78 168,14 грн. у т.ч. ПДВ 13 028,02 грн.;

- прострочену заборгованість по комісійній винагороді у розмірі 92 256,60 грн. без ПДВ;

- неустойку у розмірі 25 000,00 грн. без ПДВ;

- додаткові витрати за повідомлення у розмірі 700,00 грн. у т.ч. ПДВ 116,67 грн.;

- комісію за переведення боргу у розмірі 2 595,86 Євро, що по курсу 17,75 грн. за 1 (одне) Євро становить 46 076,52 грн. у т.ч. ПДВ 7 679,42 грн.

Згідно пункту 12 договору з моменту підписання сторонами цього договору новий лізингоодержувач зобов'язується виконувати усі умови договору фінансового лізингу, які мав би виконати лізингоодержувач з моменту його укладення до повного виконання всіх передбачених ним зобов'язань. Починаючи з дати укладення цього договору, всі права та обов'язки лізингоодержувача за договором фінансового лізингу переходять до нового лізингоодержувача, який стає лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу.

Пунктом 16 договору сторони свідчать про дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

На виконання умов спірного договору, 13.08.2014 між позивачем та відповідачем-1 складено акт приймання - передачі до договору про переведення боргу та передання прав та обов'язків до договору фінансового лізингу (т.1 а.с.31), згідно із яким лізингоодержувач передав, а новий лізингоодержувач отримав бурову установку Bauer BG-20V, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (рами) 639, номер кузова 1279, рік випуску 2007, разом з транспортним засобом відповідачу-1 передаються аксесуари, один набір ключів, документи, включаючи свідоцтво про реєстрацію, книгу сервісного обслуговування.

Спірний договір та акт приймання-передачі до нього підписані керівниками сторін, підписи яких скріплені печатками товариств.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "ГЛАВСТРОЙ" звернулося до господарського суду Одеської області із позовом про визнання недійсним договору про переведення боргу та передання прав та обов'язків від 13.08.2014р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАНСТРОЙ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг", посилаючись на те, договір від імені ТОВ "ГК "ГЛАВСТРОЙ", підписано невстановленою особою, тобто, підпис директора - ОСОБА_1 підроблений.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.06.2016 року (суддя Власова С.Г.), яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанцією, в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.78-100).

Як вже було зазначено судом, позивач в обґрунтування заявленого позову в частині визнання недійсним договору посилається на порушення вказаним правочином своїх корпоративних прав.

За змістом п.2.1 та п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 р., господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, підставою для задоволення позову у корпоративному спорі має бути не лише зазначення про порушення таких прав, а надання належних доказів, направлених на підтвердження того, що таке порушення мало місце.

Згідно положень п. 5.1 статуту ТОВ "Группа компаній "Главстрой" у новій редакції (т.1 а.с.33-50), оригінал якого міститься в матеріалах реєстраційної справи вказаного товариства (а.с.32-48), до прав учасників ТОВ "Группа компаній "Главстрой" входить:

а) право брати участь в управлінні справами товариства;

б) право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди);

в) вийти в установленому порядку з товариства ;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства у порядку, встановленому законом.

Учасники товариства можуть також мати інші права, встановлені статутом товариства та законом.

Суд вважає, що в порушення ст. 33 ГПК України позивачем жодним чином не доведено та не надано належних доказів стосовно того, що даним договором порушені будь-які його права. Зокрема, позивачем не зазначено, чи було понесено товариством будь-які збитки, які вплинули на прибуток товариства та розмір виплачених дивідендів, чи було зменшено вартість частки позивача, тощо.

Натомість, як було встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "Главстрой", директором якого є позивач, фактично, по договору лізингу не було здійснено жодних проплат з моменту укладення договору про переведення боргу.

Суд зазначає, що, фактично, позов мотивований відсутністю повноважень особи, що підписала спірний договір.

Разом з тим, у такому випадку належним позивачем по даному позову є сторона зазначеного договору, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "Главстрой".

При цьому товариство, використавши вказане право, звернулося до суду з відповідним позовом, за результатами якого було прийнято рішення про відмову у його задоволенні.

За таких обставин, суд зазначає, що позивач, фактично, намагається добитися перегляду вказаного рішення у справі №916/2491/15.

При цьому суд наголошує, що згідно з позицією Європейського суду (Справа "Желтяков проти України" (п.42,43), право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (Рішення, Європейський суд з прав людини, від 09.06.2011, "Справа "Желтяков проти України".)

Як встановлено судом, позивач намагається отримати рішення по вже вирішеному судом спору з посиланням на неправильність проведення почеркознавчої експертизи.

Проте, як свідчать матеріали справи №916/2491/15, зазначені обставини оцінювалися судами як апеляційної так і касаційної інстанціями, за результатами яких були прийняті відповідні постанови, з урахуванням яких рішення першої інстанції було залишено без змін.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору від 13.08.2014р.

Щодо вимог про визнання недійсним правочину, оформленому актом приймання - передачі від 13.08.2014р. між ТОВ "Группа компаній "Главстрой" та ТОВ "Панстрой", суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту у вигляді визнання недійсним акту прийому-передачі не міститься в переліках способів захисту права, що визначені в ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, не передбачений він також іншими нормами права. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що такий спосіб захисту був передбачений якимись договірними відносинами між сторонами.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Окрім викладеного, суд зазначає, що спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу. В даному випадку суд не вбачає, яким чином задоволення позову про визнання недійсним акту, підписаному на виконання умов договору, може відновити права або законні інтереси позивача.

За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі та щодо усіх відповідачів, у зв'язку з чим підстави для покладення на відповідачів судових витрат, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Панстрой", Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕОС Лізинг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Группа компаній "Главстрой" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 29 травня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська