РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017Справа №910/6319/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

про стягнення 7 457,87 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (відповідач-2) про стягнення з відповідачів солідарно 7 457,87 грн. збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6319/17 та призначено розгляд справи на 15.05.2017 о 09:40 год.

10.05.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання з додатками, зазначеним клопотанням представник позивача просив суд витребувати у відповідача-1 акт загальної форми № 25308 від 25.02.2017, складений на станції Запоріжжя-Ліве, Придніпровської залізниці та акт № 32 про технічний стан вагону. В якості додатків, представником позивача, була подана заява про розгляд справи без його участі у зв'язку з рядом обставин, пов'язаних з територіальним розташуванням позивача.

12.05.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надішли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача-1 у повному обсязі, оскільки завантаження вагону здійснювалося засобами відправника (відповідача-2), який був зобов'язаний прийняти всі необхідні міри для збереження вантажу.

В судове засідання, призначене на 15.05.2017, представник позивача не з'явився, але повідомив про причини неявки, подавши 10.05.2017 через відділ діловодства суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача-1 в судове засідання 15.05.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача-2 в судове засідання 15.05.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 21.04.2017 про порушення провадження у справі № 910/6319/17 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 15.05.2017, судом розглянуте та задоволене клопотання позивача про витребування додаткових доказів у відповідача-1.

В судовому засіданні 15.05.2017, судом розглянута та задоволена заява позивача про розгляд справи без його участі, подана 10.05.2017 через відділ діловодства суду.

Враховуючи нез'явлення представників відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання, невиконання відповідачем-2 вимог ухвали суду від 21.04.2017 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 15.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 відкладено розгляд справи на 29.05.2017 о 11:50 год.

В судове засідання, призначене на 29.05.2017, представник позивача не з'явився, але повідомив про причини неявки, подавши 10.05.2017 через відділ діловодства суду заяву про розгляд справи без його участі, яка судом була розглянута та задоволена в судовому засіданні 15.05.2017.

Судом також було враховано, що окрім поданої через відділ діловодства суду вищевказаної заяви про розгляд справи без участі представника, позивач не подавав та не надсилав до суду інших заяв чи клопотань, в тому числі про зміну позовних вимог або про відмову від позову, а таке свідчить про те, що позивач підтримує позовні вимоги в редакції позовної заяви № 09/345 від 10.04.2017, за результатами розгляду якої порушено провадження у даній справі.

Представник відповідача-1 в судове засідання 29.05.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 15.05.2017 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача-2 в судове засідання 29.05.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 21.04.2017 про порушення провадження у справі № 910/6319/17 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Водночас, судом також враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 29.05.2017.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 29.05.2017 без участі представників сторін, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 29.05.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

25.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (виконавець, відповідач-1) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та Приватним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (вантажовласник, позивач) був укладений Договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - Договір перевезення).

Відповідно до п. 1.1 Договору перевезення предметом цього договору є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 7.1 Договору перевезення, за цим договором виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ".

Разом з тим, між Приватним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (покупець) та Публічним акціонерним "Криворізький залізорудний комбінат" (продавець) був укладений Договір купівлі-продажу № 1277/71 від 30.12.2016, предметом якого сторони визначили зобов'язання продавця передати у власність покупця, а покупця прийняти і оплатити визначену у цьому договорі залізорудну сировину (руда агломераційна, руда доменна) (товар) (далі - Договір купівлі-продажу).

Згідно п. 4.1 Договору купівлі-продажу сторони узгодили, що продавець поставляє покупцеві товар на умовах FCA (франко-перевізник) станція примикання продавця м. Кривий Ріг (ст. Рокутава, ст. Шмакове, ст. Вечірній Кут) відповідно до базисних умов поставки Incoterms. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торговельної палати (редакція 2010 року).

На виконання Договору купівлі-продажу, по залізничній накладній № 47760855 від 23.02.2017 у вагоні № 56863848 Публічним акціонерним "Криворізький залізорудний комбінат" (відправник, відповідача-2) на адресу позивача (одержувача) була здійснена поставка аглоруди, перевізник - Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (відповідач-1). За вказаною накладною вага нетто у вагоні № 56863848 складала 69000,00 кг.

Позивач зазначив, що 27.02.2017 на станції Маріуполь - Сорт. Донецької залізниці був складений комерційний акт № БН 485604/115 про недостачу вантажу у вагоні № 56863848 в кількості 6750 кг, про що в накладній № 47760855 від 23.02.2017 зроблено відповідну відмітку.

У комерційному акті № БН 485604/115 від 27.02.2017 було зазначено, зокрема, що комісійне переважування вагону № 56863848 здійснювалось на підставі попутного акту загальної форми № 25308 від 25.02.2017 на станції Запоріжжя-Ліве Прид. залізниці; при переважуванні вага виявилась менше, ніж зазначено в документах, на 6750 кг; навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 1200-1500 мм, нерівномірне; праворуч по ходу поїзда над 6-7 люком воронка розміром 1000 мм х 1500мм х 500 мм у глибину вагона; вагон у технічному відношенні не справний: над 6 люком не щільне прилягання кришки люка до армованого листа, мається зазор довжиною 40 см, шириною 2 см, закладений дрантям; на хребтовій балці вбачаються сліди просипання вантажу, що відповідає попутному акту загальної форми станції Запоріжжя-Ліве; переважування здійснювалось на 150 т електронних вагах з повною зупинкою вагона.

Вищевказаний комерційний акт підписано зам. ДС ОСОБА_3, агентом ком. ОСОБА_4, агентом ком. ОСОБА_5, пр. сд. к-та ОСОБА_6 та одержувачем. Перевізний документ містить календарний штемпель станції прибуття вантажу.

На твердження позивача, обставини недостачі вантажу, які зафіксовані комерційним актом № БН 485604/115 від 27.02.2017, свідчать про незабезпечення Публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (відповідачем-1) та Публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (відповідачем-2) збереження вантажу під час перевезення, при цьому вина відповідача-1, на думку позивача, полягає у тому, що спірний вагон, в порушення ст. 31 Статуту залізниць України, був прийнятий до перевезення у пошкодженому стані, а провина відповідача-2 полягає у тому, що в порушення ст. 32 Статуту залізниць України та п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, вантаж не був підготовлений до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування.

Позивач, врахувавши приписи ст. 115 Статуту залізниць України, згідно яких вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, а також приписи ст. 114 Статуту залізниць України, згідно яких недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а також п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, здійснив розрахунок вартості недостачі вантажу (з урахуванням ПДВ) у вагоні № 56863848, яка склала за його розрахунком 7457,87 грн. При здійсненні вказаного розрахунку позивач врахував дані рахунку-фактури № 272/61 від 23.02.2017.

З огляду на незбереження спірного вантажу під час перевезення, позивач вважає, що такими діями відповідачі заподіяли йому збитків у розмірі вартості втраченого вантажу та відповідно до статті 22 ЦК України позивач вважає, що має право на їх відшкодування солідарно з обох відповідачів.

Відповідач-1 проти позову заперечував, в позові до відповідача-1 просив суд відмовити, оскільки завантаження вагону здійснювалося засобами відправника (відповідача-2), який був зобов'язаний прийняти всі необхідні міри для збереження вантажу

Відповідач-2 в судові засідання не з'явився, доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно із ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 22 Статуту залізниць України (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

В матеріалах справи наявна залізнична накладна № 47760855 від 23.02.2017, згідно якої завантаження вантажу (аглоруда (рада залізна агломераційна)) у вагон № 56863848 було здійснено вантажовідправником - Публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (відповідач-2), вантажоодержувачем вказано Приватне акціонерне товариство "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (позивач), а станціями та залізницями відправлення та призначення вказано відповідно Вечірній Кут Придніпровської залізниці та Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці. Вказана накладна також містить зазначення, що "Вантаж змерзається. Заходи проти замерзання (інші) профілактика бішофітом - 206,91 кг. Волога не біше 6%", втім зазначення про здійснене маркування вантажу відсутнє. Вказана накладна також містить зазначення, що маса вантажу була визначена на вагонних статичних вагах та у вагоні № 56863848 становила 69000 кг.

Стаття 24 Статуту залізниць України надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, перевізник (відповідач-1) не скористався своїм правом перевірити правильність відомостей, зазначених у залізничній накладній № 47760855.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів - нормативний акт, що конкретизує передбачені Статутом положення, які регламентують участь та обов'язки сторін у процесі перевезення вантажів.

Згідно із п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001, № 542) встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Крім того, відповідно до п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, які перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно абз. 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000, № 644) вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу приймаються залізницею до перевезення шліхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на станції Запоріжжя-Ліве Прид. залізниці було здійснене комісійне переважування вагону № 56863848 на 150 т електронних вагах залізниці, яким встановлено, що маса нетто вантажу становить 62250 кг, що менше маси, зазначеної в залізничній накладній № 47760855, на 6750 кг, про що було зроблено відповідну відмітку в наведеній залізничній накладній, складено комерційний акт № БН 485604/115 від 27.02.2017.

Відповідно ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (п. "а" ч. 2 ст. 129 Статуту).

Згідно із п. 2 Правил складання актів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002, № 334), комерційні акти складаються для засвідчення певних обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу. Дані в комерційних актах зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.2000 N 644 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів).

Нормами п.п. 6, 9 Правил складання актів передбачено, що в акті повинно бути зазначено номери відправки, вагона, рід вагона, кількість пломб (ЗПП) і відбитки на них, кількість місць і маса вантажу за документами та виявлені перевіркою. У разі визначення маси на вагонних вагах зазначаються маса брутто, тари (з бруса або перевірена) вагона та нетто вантажу. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Відповідно до п. 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці.

Судом встановлено, що комерційний акт № БН 485604/115 від 27.02.2017 був складений та оформлений з дотриманням вимог Правил складання актів. Наведеним актом підтверджується, що: на підставі попутного акту загальної форми № 25308 від 25.02.2017 на станції Запоріжжя-Ліве Прид. Залізниці здійснювалось комісійне переважування вагону № 56863848; при переважуванні вага виявилась менше, ніж зазначено в документах, на 6750 кг; навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 1200-1500 мм, нерівномірне; праворуч по ходу поїзда над 6-7 люком воронка розміром 1000 мм х 1500мм х 500 мм у глибину вагона; вагон у технічному відношенні не справний: над 6 люком не щільне прилягання кришки люка до армованого листа, мається зазор довжиною 40 см, шириною 2 см, закладений дрантям; на хребтовій балці вбачаються сліди просипання вантажу, що відповідає попутному акту загальної форми станції Запоріжжя-Ліве; переважування здійснювалось на 150 т електронних вагах з повною зупинкою вагона.

Судом враховано приписи пункту 3.9 роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею"), згідно яких:

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер).

У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Проаналізувавши наявний в матеріалах справи комерційний акт № БН 485604/115 від 27.02.2017, суд дійшов висновку, що такий акт складений у відповідності до Правил складання актів є належним доказом, підтверджуючим факт нестачі за спірним перевезенням. Крім того, комерційний акт не оскаржений в порядку, встановленому п. 16 Правил складання актів, а отже, визнається судом належним і допустимим доказом у справі.

Таким чином, факт нестачі за спірним перевезення підтверджено комерційним актом № БН 485604/115 від 27.02.2017, з аналізу якого суд дійшов висновку, що виявлені на станції Запоріжжя-Ліве Прид. Залізниці розбіжності між накладною та фактичними даними при перевірці свідчить про те, що нестача виникла під час перевезення вантажу, а залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

З матеріалів справи також вбачається, відповідно до накладної № 47760855 вантаж завантажено у вагони відправником, на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагону не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (п. 28 Правил перевезення). Крім того, до перевезення не зазначалось і про наявність несправностей після візуального огляду вагону.

Доказів зауважень з боку залізниці (відповідача-1) до стану вагону № 56863848 та вантажу у ньому на попутних станціях, відповідачем-1 суду не було надано. Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що завантаження спірного вантажу здійснювалось відповідачем-2 у технічно несправний вагон, враховуючи при цьому, що акт ро технічний стан спірного вагону в матеріалах справи відсутній, а на вимогу ухвали суду від 15.05.2017 відповідачем-1 без поважних причин суду не надано.

Крім того, згідно статті 31 Статуту залізниць України встановлено обов'язок саме залізниці подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Приписами ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" зазначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Статтею 110 Статуту залізниць України визначено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажу іншому підприємству.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, якщо, зокрема, вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі і завантаженому засобами відправника, та якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Тобто, законодавством прямо передбачено відповідальність перевізника за нестачу вантажу, яка виявлена під час його перевезення, про що свідчить комерційний акт № БН 485604/115 від 27.02.2017

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України).

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Там же зазначено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, руди залізної.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, здійснивши перевірку наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку вартості нестачі вантажу, судом встановлено, що позивачем вірно застосовано вартість руди агломераційної, зазначену в документах відправника, а саме в рахунку-фактурі № 272/61 від 23.02.2017, який був виставлений позивачу на підставі Договору № 1277/71 від 30.12.2016.

Так, згідно рахунку-фактурі № 272/61 від 23.02.2017 ціна однієї тони руди агломераційної з ПДВ становить 1129,98 грн. та розраховується наступним чином: 708497,46 грн. (з ПДВ) : 627 т = 1129,98 грн., де 708497,46 грн. сума з ПДВ руди агломераційної вагою 627 т.

Як вище встановлено, вага вантажу у вагоні № 56863848 становила 69000 кг, тоді як фактично виявилось - 62250 кг, а отже, недостача становить 6750 кг (69000 кг - 62250 кг = 6750 кг).

Сума норми природної втрати вантажу відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів склала 690 кг (1% від 69000 кг), з урахуванням якої недостача вантажу складає 6060 кг (6750 кг - 690 кг = 6060 кг (6,06 т)), а не 6600 кг (6,60 т), як невірно визначив позивач, допустивши арифметичну помилку при розрахунку нестачі вантажу з урахуванням норм природної втрати.

Таким чином, загальна сума недостачі вантажу з урахуванням суми норми природної втрати становить 6847,68 грн. (6,06 т, недостача вантажу з урахуванням суми норми природної втрати х 1129,98 грн., вартість однієї тонни аглоруди з ПДВ = 6847,68 грн.), а не 7457,87 грн., як невірно визначив позивач, допустивши вищенаведену арифметичну помилку.

Оскільки відповідачем-1 не доведено, що нестача прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 47760855 у вагоні № 56863848 виникла не з його вини, то саме на відповідача-1 покладається відповідальність за нестачу спірного вантажу.

Водночас, вина вантажовідправника (відповідача-2) є недоведеною, тому відсутні підстави для стягнення вартості недостачі, яка виникла у зв'язку з незбереженням вантажу під час перевезення, з вантажовідправника - Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат".

Порушення відповідачем-1 свого зобов'язання стосовно забезпечення збереження вантажу під час його перевезення спричинило заподіяння позивачеві збитків у розмірі вартості втраченого вантажу і знаходиться з ними в причинно-наслідковому зв'язку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, правовими наслідками порушення зобов'язання є, зокрема, відшкодування збитків.

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також, частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність лише за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: наявність протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв'язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Також, для того, щоб мати право на стягнення завданих збитків, потерпіла особа повинна довести їх наявність та розмір.

Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Як зазначено у Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за І півріччя 2016 року, за відсутності хоча б одного із наведених елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно висновків Верховного Суду України, для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки) (постанови Верховного Суду України від 18 травня 2016 у справах № 3-194гс16, № 3-271гс16).

З огляду на наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірному випадку, який стосується заявлених позивачем вимог про стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 збитків у розмірі 7457,87 грн., у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача-1 такої міри відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з чим заявлена позивачем до стягнення сума підлягає частковому стягненню з відповідача-1 у розмірі 6847,68 грн., тоді як у позові до відповідача-2 належить відмовити. В іншій частині позовних вимог в сумі 610,19 грн. позивачу належить відмовити з огляду на допущені останнім арифметичні помилки при здійсненні розрахунку позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 1469,09 грн. повністю покладається на відповідача-1.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82 - 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) 6847,68 грн. (шість тисяч вісімсот сорок сім гривень 68 коп.) збитків, у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні, 1469,09 грн. (одну тисячу чотириста шістдесят дев'ять гривень 09 коп.) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог до відповідача-1 відмовити.

4. У позові до відповідача-2 відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2017

Суддя Гумега О.В.