ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017р. cправа № 914/538/17

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі», м. Дрогобич Львівська область

до відповідача: Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич Львівська область за участю

третьої особи - 1: Обслуговуючого кооперативу «Єдність разом», м. Дрогобич Львівська область

третьої особи 2: ОСОБА_1, Дрогобицький район, с. Старе Село, Львівська область

третьої особи 3: ОСОБА_2, Львівська область, м. Хирів, Львівська область

про: визнання незаконним та скасування рішення від 23.05.2013р. №1035

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 директор; ОСОБА_4 представник;

від відповідача: ОСОБА_5 представник

від третьої особи - 1: ОСОБА_6 виконавчий директор;

від третьої особи - 2: не зявився

від третьої особи - 3: не зявився

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» до Дрогобицької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 23.05.2013р. №1035 про відмову в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 4626 кв.м., що знаходиться по вул. П. Орлика, 20А у м. Дрогобичі.

Ухвалою господарського суду від 17.03.2017р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 04.04.2017р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду від 04.04.2017р. та 25.04.2017р.

13.04.2017р. та 25.04.2017р. в канцелярію суду поступили заяви про вступ у справу від Обслуговуючого кооперативу Єдність-Разом, від фізичної особи ОСОБА_1 та від фізичної особи ОСОБА_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні 23.05.2017р. судом було залучено до участі в справі в якості третіх осіб ОК «Єдність разом», фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Крім того, для надання сторонами можливість подати додаткові докази та пояснення по справі, судом було відкладено розгляд справи на 30.05.2017р.

В останньому судовому засіданні 30.05.2017р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням поданих додаткових пояснень.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. На виконання вимог ухвал суду надав витребувані документи, зокрема, протокол засідання постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин.

Крім того, представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Третя особа - 1 без самостійних вимог підтримала доводи та заперечення відповідача.

Третя особа 2 та третя особа 3, явку своїх уповноважених представників не забезпечили, причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши подані докази, суд встановив наступне:

23.05.2013р. Дрогобицькою міською радою (відповідачем) було прийнято рішення № 1035, яким відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю «Чагарі» (позивачу) у поновленні терміну дії (укладенні на новий строк договору оренди земельної ділянки площею 4626 кв.м. на вул. П. Орлика, 20А, кадастровий номер :01:015:0020, для обслуговування будівлі ринку.

Із вказаного рішення вбачається, що підставою його прийняття є матеріали (рекомендації) постійної комісії з питань регулювання земельних відносин (протокол №50 від 19.04.2013р). Крім того, в п. 1.1. даного рішення зазначена підстава для відмови в поновленні договору оренди відсутність у позивача права власності на будівлі, що знаходяться на спірній земельній ділянці.

Так, позивач вважає вказане рішення Дрогобицької міської ради незаконним, та таким, що порушує права позивача як добросовісного землекористувача цієї земельної ділянки протягом тривалого періоду часу (з 2006 р.).

Зокрема, останній договір оренди земельної ділянки площею 4626 кв.м. було укладено між сторонами 27.12.2011р. терміном на 1 рік.

Як стверджує відповідач, ще до закінчення річного строку дії договору оренди від 27.12.2011р., позивач звертався до міської ради з листом про намір скористатися своїм переважним правом на укладення нового договору оренди землі строком на 5 років.

Однак, Дрогобицька міська рада 27.12.2012р. прийняла рішення про продовження строку оренди позивачем земельної ділянки лише на три місяці. Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору (зокрема строку його дії) - самого договору оренди, на виконання вищенаведеного рішення міської ради, вони не укладали. А останнє рішення, в свою чергу, не було оскаржено позивачем у встановленому законом порядку та є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що в період від 29.12.2012р. (закінчення дії останнього договору оренди землі) по 23.05.2013р. (прийняття оскаржуваного рішення) між сторонами не існувало договірних орендних відносин стосовно спірної земельної ділянки.

Як зазначає позивач, після закінчення договору оренди він неодноразово звертався до відповідача про необхідність його поновлення на інший більш тривалий термін, ніж було визначено у рішенні Дрогобицької міської ради від 27.12.2012р. Однак, відповіді від міської ради не надходило, нового договору оренди не укладалося.

Так, як стало відомо в ході судового розгляду, в порядку господарського судочинства, позивач звертався в суд з вимогою про визнання поновленими договорів оренди землі строком на 5 років та зобовязання відповідача укласти додаткову угоду на предмет продовження договору оренди землі. Проте, Рішенням господарського суду Львівської області від 25.02.2016р. у справі №914/1109/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.07.2016р., в задоволенні позовних вимог ТОВ «Чагарі» - відмовлено повністю.

Враховуючи вищенаведені обставини, оскаржуване позивачем рішення від 23.05.2013р. №1035 останній вважає незаконним та безпідставним, а тому звернувся до господарського суду з позовом про визнання спірного рішення Дрогобицької міської ради незаконним та його скасування в судовому порядку.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому, виходить із наступного:

За приписами ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ч. 2, п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Так, позивач стверджує, що відповідач, прийнявши оскаржуване рішення від 23.05.2013р. №1035 про відмову у продовженні договору оренди земельної ділянки, порушив його право як добросовісного орендаря на переважне право переукладення такого договору.

З таким твердженням позивача суд погодитись не може, з огляду на наступне:

Я встановлено в ході судового розгляду, останній договір оренди земельної ділянки площею 4626 кв.м. сторонами було укладено 27.12.2011р. терміном на 1 рік.

У відповідності до умов договору та чинного земельного законодавства, ще до закінчення річного строку дії договору, позивач звертався до міської ради з листом про намір скористатися своїм переважним правом на укладення нового договору оренди землі. Однак, як вбачається із листа ТОВ «Чагарі» від 14.09.2012р. (Т. 1 а.с. 53), останнє просило відповідача по закінченню дії договору від 27.12.2011р. продовжити його ще на 5 років, таким чином змінивши при цьому істотну умову термін дії, зокрема з 1 року на 5 років.

У відповідь на звернення позивача про намір переукласти договір оренди, Дрогобицька міська рада прийняла рішення №855 від 27.12.2012р. про продовження строку оренди земельної ділянки відповідачем терміном на 3 місяці.

Як встановлено судом, на виконання рішення міської ради сторонами не було продовжено договору оренди, оскільки останні не дійшли згоди стосовно однієї з істотних його умов, а саме терміну дії.

Таким чином, суд констатує, що договірні відносини між сторонами припинилися 29.12.2012р. не укладенням нового договору оренди на продовження дії попереднього.

Відповідно до вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», орендар який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у термін, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць його закінчення. До листа повідомлення про поновлення договору оренди орендар додає проект додаткової угоди.

Крім того, приписами вказаної статті передбачено, що у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених ст. 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

З огляду на вищенаведене, позивач не реалізував своє право на переукладення договору оренди на новий строк відповідно до рішення Дрогобицької міської ради від 27.12.2012р. Більше того, вказане рішення ради не оскаржувалося позивачем в судовому порядку, а тому було чинним та підлягало до виконання станом на момент існування спірних правовідносин.

Покликання ж позивача на Постанову Вищого господарського суду України від 30.03.2017р. у справі №904/8338/16 та Постанову Верховного Суду України від 23.03.2016р., в яких міститься правова позиція відносно того, що у разі якщо протягом одного місяця з моменту виявлення волі у орендаря продовжити строк договору оренди на новий термін, орендодавець не надасть відповідь чи заперечення про поновлення договору, то такий вважається продовженим або поновленим не стосується спірних відносин між сторонами у даній справі, з огляду на наступне:

Так, як вже зазначалося вище, рішення Дрогобицької міської ради від 27.12.2012р. про надання згоди на продовження оренди земельної ділянки позивачу строком на 3 місяці було прийнято після звернення самого ж позивача до міської ради про намір продовжити попередній договір оренди. Відтак, сторони в даному випадку виконали вимоги закону щодо процедури погодження на укладення нового договору про поновлення строку попередніх відносин. Однак, як вбачається, в подальшому позивач не реалізував надане йому орендодавцем право на переукладення договору від 27.12.2011р., а тому втратив переважне право на укладення договору в контексті зазначеної вище правової позиції касаційних судів.

Як стверджує позивач, ще однією підставою, яку останній вважає необґрунтованою для відмови у продовженні договору оренди є відсутність у ТОВ «Чагарі» права власності на капітальні споруди, які розміщені на спірній земельній ділянці.

Згідно ч.3 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Господарський суд, в контексті такого твердження зазначає, що правовий статус таких будівель та споруд не було безпосереднім обєктом судового розгляду у даній справі , проте, в будь-якому випадку у матеріалах справи відсутні докази, що на спірній земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна, які належать ТОВ «Чагарі». А за твердженням відповідача, у разі коли позивач представив би такі документи Дрогобицькій міські раді станом на час прийняття оскаржуваного рішення від 23.05.2013р., то такий факт безумовно було б враховано при прийнятті рішення.

Відтак, на підставі наведеного суд констатує, що приймаючи оскаржуване рішення від 23.05.2013р. Дрогобицька міська рада не порушила переважне право позивача на переукладення договору оренди на новий термін, оскільки такий договір, на момент прийняття рішення, вже припинив свою дію (29.12.2012р.), так як позивач не переуклав його на виконання попереднього рішення міської ради від 27.12.2012р.

З огляду на це, безпідставним видається наступні звернення позивача до відповідача, зокрема листом від 10.01.2013р. про продовження дії договору оренди від 27.12.2011р., так як такий вже не діяв з підстав наведених вище.

Тому, приймаючи оскаржуване рішення від 23.05.2013р. Дрогобицька міська рада виходила з того, що земельна ділянка не була обтяжена жодними зобовязаннями та третіми особами, договору про її оренду не існувало, а сам позивач не звертався до міської ради, в порядку встановленому законом, про укладення нового договору з погодженими всіма істотними умовами.

Крім того, в останньому судовому засіданні 30.05.2017р. від представника відповідача поступила заява про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про визгнання недійсним рішення від 23.05.2013р. №1035.

Суд, з приводу подання вказаної заяви зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Так, оскаржуване рішення було прийняте 23.05.2013р. Для оскарження такого рішення встановлена загальна позовна давність у три роки, а тому, кінцевим можливим строком такого судового оскарження є 23.05.2016р.

Як вбачається з позовної заяви, її було подано 14.03.2017р. (відбиток штемпеля на конверті про відправку позову до суду). З огляду на це, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Однак, суд звертає увагу відповідача на те, що згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 25.03.2015р., а саме п. 2.2, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. (що й має місце у розглядуваній справі). І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

В цьому контексті правова позиція господарського суду повністю кореспондується із висновком Верховного Суду України, зробленим у Постанові від 16.03.2016р. у справі №3-112гс16, зокрема, у розглядуваній справі вищий суд скасував рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій, якими було відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позивачем строків позовної давності. Водночас, Верховний Суд прийняв нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, однак вже з підстав необґрунтованості вказаного позову.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не представив суду доказів поважності пропуску такого звернення до суду.

Покликання ж останнього на те, що він звертався до районного та адміністративного судів за захистом свого порушеного права з аналогічним позовом про визнання недійсним та скасування рішення Дрогобицької міської ради як на підставу для переривання строку позовної давності, не може бути взяте судом до уваги судом оскільки згідно цієї ж постанови Пленуму ВГСУ № 10 п. 4.4.2, за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ, що й мало місце стосовно позивача у справі і було підтверджено Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.07.2016р. у справі №К/800/44001/14.

Суд також звертає увагу сторін на те, що залучаючи до участі у даній справі в якості третіх осіб без самостійних вимог Обслуговуючий кооператив Єдність-Разом, фізичну особу ОСОБА_1 та фізичну особу ОСОБА_2, суд виходив з того, що вказаними субєктами були представлені документи, що свідчать про можливі права останніх на земельну ділянку площею 4626 кв.м., що є обєктом розгляду у даній справі.

В той же час, суд зазначає, що предметом розгляду у даній справі є правовідносини позивача та відповідача відносно винесення рішення міською радою від 23.05.2013р. Відтак, станом на час виникнення спору залучені у даній справі треті особи не мали правових відносин з міською радою стосовно спірної земельної ділянки, а тому оскаржуване позивачем рішення не впливало на їх права та обовязки як законних землекористувачів.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що позивачем не представлено достатньо переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог господарський суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,82,84,85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Чагарі» - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 30.05.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02.06.2017р.

Суддя Юркевич М. В.