ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

12 червня 2017 року Справа № 915/553/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державної виконавчої служби та центру з надання адміністративних послуг

позивач: ОСОБА_1 (55001, АДРЕСА_1)

до відповідача: Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 48),

третя особа на стороні позивача: Южноукраїнський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, б-р Цвіточний, 4),

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2017 року до Господарського суду Миколаївської області від позивача - ОСОБА_1 надійшла скарга б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17) на бездіяльність державної виконавчої служби та центру з надання адміністративних послуг про зобов'язання Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська зняти арешт з належного позивачу всього нерухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Тищенко Г.О. про відкриття виконавчого провадження, б/н, 06.07.2011, реєстраційний номер обтяження № 11358530, зареєстрований 06.07.2011 об 16:56:16 шляхом виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2017, зазначену скаргу передано на розгляд судді Смородіновій О.Г. з присвоєнням єдиного унікального номеру судової справи 915/553/17.

Суд, ознайомившись з матеріалами скарги б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017), дійшов висновку про повернення її без розгляду, з наступних причин:

За змістом статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За змістом вказаної статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Як вбачається зі змісту скарги б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017) та доданих до неї документів, ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність органу ДВС при примусовому виконанні виконавчого листа Господарського суду Миколаївської області від 04.05.2011 № 5016/926/2011(16/72).

Водночас, скарга не містить ані посилань на склад суду, який розглянув відповідну господарську справу, ані реквізитів судового рішення, примусове виконання якого здійснювалось органом ДВС, ані зазначення переліку учасників провадження при судовому розгляді господарської справи № 5016/926/2011(16/72).

Встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

За змістом ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвалу про відмову у відновленні пропущеного строку може бути оскаржено. Призначені господарським судом строки можуть бути ним продовжені за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи.

Як вбачається зі змісту скарги б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017) та доданих до неї документів, ані в скарзі, ані в окремому клопотанні ОСОБА_1 не просить суд відновити пропущений строк для подання скарги.

Отже, зазначена скарга підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 54 позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Позовна заява повинна, зокрема, містити: найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності; зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того, у відповідності до пунктів 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із самої скарги та доданих до неї документів, скарга б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017) не відповідає вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті, а також не містить відомостей, перелічених в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, із доданих до скарги б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017) документів вбачається, що скаржником копії скарги учасникам процесу не відправлялись.

Водночас, до Господарського суду Миколаївської області вказана скарга надійшла у трьох екземплярах, про що не зазначено в переліку додатків, а також всі додатки до скарги надано у копіях, про що не зазначено та додані документи не завірені належним чином, про що Відділом документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області складено акт від 09.06.2017.

За приписами ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Додані скаржником до скарги докази, всупереч ч. 2 ст. 36 ГПК України, не засвідчені належним чином, а тому не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів.

До відома скаржника: копії письмових доказів, які подаються до суду, оформлюються відповідно до вимог п. 5.27 "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003. Так, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

За приписами п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес; не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За таких обставин, недодержання скаржником вимог ст. ст. 53, 54, 57, 121-2 ГПК України є підставою для застосування судом ст. 63 ГПК України - повернення скарги без розгляду.

Крім того, суд звертає увагу на невідповідність суб'єктного складу учасників процесу, визначених скаржником, вимогам ст. ст. 1, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 13 ГПК України місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

Як вбачається з матеріалів скарги б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017), ОСОБА_1 просить суд зняти арешт з належного їй, як фізичній особі, нерухомого майна.

Скаржником як в скарзі не вказано, так і до самої скарги не додано жодних доказів наявності статусу суб'єкта підприємницької діяльності, однак, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (№ НОМЕР_1 від 12.06.2017) вбачається, що відносно ОСОБА_1 01.11.1999 внесено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Скаржник, усунувши обставини, які були підставами повернення скарги без розгляду, має право повторно звернутися з нею до господарського суду в загальному порядку.

Таким чином, керуючись ст. 53, п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 63, ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Повернути скаргу б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017) та додані до неї документи (у т. ч. 2 екземпляри скарги з додатками та конверт) (всього на 47 арк.) без розгляду.

Додатки:

- скарга б/н від 07.06.2017 (вх. № 8229/17 від 09.06.2017) та додані до неї документи (у т. ч. 2 екземпляри скарги з додатками та конверт) всього на 47 арк.;

- акт Відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2017 на 1 арк.

Суддя О.Г. Смородінова