номер провадження справи 22/6/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 Справа № 908/937/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

За участю представників сторін: від позивача ОСОБА_1, довіреність №1053 від 12.12.2016; ОСОБА_2, довіреність №1052 від 12.12.2016; від відповідача не зявився;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/937/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 113)

до відповідача: Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, 7-А)

про стягнення 53946,72 грн

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» заявлено позовні вимоги про стягнення з Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області суми боргу у розмірі 53946,72 грн.

Ухвалою господарського суду від 05.05.2017 позовна заява прийнята до розгляду, порушено та присвоєно номер провадження у справі 22/6/17, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 30.05.2017.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Запорізька філія ПАТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства, який не має статусу юридичної особи і здійснює від імені товариства частину його господарської та іншої діяльності, а також функції представництва. ПАТ «Укртелеком» є оператором телекомунікацій і включений до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Позивач, як оператор телекомунікацій, надає відповідні послуги звязку споживачам фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати. Обовязок позивача надавати послуги на пільгових умовах певним категоріям населення встановлений законодавством. Відшкодування витрат, понесених внаслідок надання позивачем таких пільг, відповідно до Бюджетного кодексу України має здійснюватись за рахунок державних субвенцій та місцевих бюджетів. Відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, який здійснює розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги. В період з січня по грудень 2016 року позивачем надавалися телекомунікаційні послуги споживачам, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Складені позивачем розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг направлялися відповідачу рекомендованою кореспонденцією. За період з січня по грудень 2016 року сума видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, щодо якої позивач звертався з вимогами про відшкодування, склала 53946,72 грн. В отриманих позивачем відповідях відповідач відмовився сплачувати грошові кошти з огляду на те, що договір між сторонами відсутній та оскільки Держаним бюджетом на 2016 рік не передбачені видатки на відшкодування витрат на пільги з користування телефоном, компенсація понесених витрат вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговикам не буде здійснюватися до врегулювання питання на законодавчому рівні. Таким чином, понесені позивачем витрати внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за вказаний період компенсовані не були, у зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 53946,72 грн. На думку позивача, відповідач незаконно ухиляється від відшкодування пільг з оплати послуг звязку, що є підставою для стягнення компенсації вартості наданих позивачем телекомунікаційних послуг споживачам, які мають право на пільги, в судовому порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», ст.ст. 48, 89, 102 Бюджетного кодексу України, п. 2 Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002, ст.ст. 11, 16, 96, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 144, 174, 193, 216, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 54 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві відповідач проти позову заперечив, зазначив, що відшкодування видатків, повязаних з наданням телекомунікаційних послуг на пільгових умовах проводиться за рахунок державних субвенцій Управлінням соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації, в межах бюджетних асигнувань та затверджених кошторисів, встановлених Законом України «Про державний бюджет». Законом України «Про державний бюджет» за 2016 рік субвенцію не передбачено, а відповідач не може взяти на себе зобовязання щодо відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян за 2016 рік, оскільки бюджетні призначення відсутні. Також відповідач зазначає, що ним з Запорізькою філією Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» договори про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг на 2016 рік не укладалися та акти звіряння розрахунків за надані населенню телекомуційні послуги, на які надаються пільги, не підписувалися. Також управлінням соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області надсилалися листи Запорізькій філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з інформацією про відсутність субвенцій з держбюджету та договору між сторонами (інформаційні листи від 08.06.2016 №1136/03, від 28.09.2016 №1644/08). Листом № 330/02/08 від 29.02.2016 управління повідомило позивача про те, що оскільки Державним бюджетом на 2016 рік не передбачені видатки на відшкодування витрат на пільги з користуванням телефоном, компенсацію понесених витрат вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговикам, не можливо здійснити до врегулювання питання на законодавчому рівні. Відповідач посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 де визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

30.05.2017 за клопотанням представників позивача розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Представники позивача в судовому засіданні 30.05.2017 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, у клопотанні, що надійшло до суду 25.05.2017, просив суд розглядати справу без участі представника відповідача.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 30.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укртелеком» є публічним акціонерним товариством, має цивільні права та обов'язки, здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України, свого статуту та внутрішніх актів (п.п. 1.3, 1.8 Статуту ПАТ «Укртелеком»).

Запорізька філія ПАТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства, який не має статусу юридичної особи і здійснює від імені товариства частину його господарської та іншої діяльності, а також функції представництва

Так, ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» здійснюючи свою діяльність у сфері телекомунікацій, надає телекомунікаційні послуги споживачам фізичним особам, в тому числі тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», який визначає правові засади формування та застосування відповідних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікацій-них послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України від 23.03.2000 № 1584-ІІІ «Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», Законом України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та Законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Згідно з п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (надалі - Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Токмак є Управління праці та соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області (відповідач по справі). Отже, саме на відповідача згідно положень законодавства покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Судом встановлено, що в період з січня 2016 року по грудень 2016 року ПАТ Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком надавало телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають у Токмацькому районі Запорізької області і мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складались позивачем за формою № 2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 N 535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг 2-пільга, та Інструкції про порядок її заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007р. за № 1172/14439, та направлялись відповідачу електронною поштою та рекомендованою кореспонденцією супровідними листами № 32/2-3-65 від 10.02.2016, №32/2-3-137 від 07.04.2016, № 32/2-3-239 від 20.07.2016, № 32/2-3-161 від 11.05.2016, № 32/2-3-193 від 08.06.2016, №32/2-3-221 від 15.07.2016, №32/2-3-271 від 08.08.2016, №32/2-3-329 від 12.09.2016, 32/2-3-398 від 07.10.2016, № 32/2-3-436 від 09.11.2016 № 32/2-3-472 від 06.12.2016, №32/2-3-22 від 10.01.2017, №32/2-3-199 від 17.03.2017 з пропозицією провести звірку кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг звязку та з вимогою погашення заборгованості .

Так, відповідно до розрахунків позивача, за період з січня 2016 року по грудень 2016 року сума видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, склала 53946,72 грн.

На адресу Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області позивач направив акт звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян в 2016 році, що був вручений представнику відповідача 07.02.2017, відповідно до якого станом на 01.01.2017 за відповідачем існує заборгованість у розмірі 53946,72 грн.

Зауважень та розбіжностей, коригувань до розрахунків актів форми « 2-пільга» за період з січня 2016 року по грудень 2016 року позивачу відповідачем не надано, акти звіряння розрахунків за формою « 3-пільга» відповідачем не складались, акт звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян в 2016 році, що був отриманий від позивача 07.02.2017 також не підписувався, до фінансування розпорядників коштів вищого рівня заборгованість не доводилась.

Відповідач листами № 330/02/08 від 29.02.2016, № 1136/03 від 22.06.2016, № 1644/08 від 28.09.2016 відмовився приймати від ПАТ «Укртелеком» розрахунки щодо вартості послуг звязку пільгових категорій громадян згідно форми « 2-пільга» та повідомив позивача про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» таку субвенцію місцевим бюджетам не передбачено, а також між сторонами по справі відсутній договір щодо фінансування послуг звязку пільговим категоріям громадян.

31.03.2017 позивач листом №12/12-5 від 30.03.2017 звернувся до відповідача з вимогою погашення заборгованості, що утворилась внаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах, у розмірі 53946,72 грн.

Вказані грошові кошти відповідачем оплачені не були, у звязку з чим ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду з позовом.

Предметом спору є компенсація витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за період з січня 2016 року по грудень 2016 року в розмірі 53946,72 грн.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 3, 4 ст. 11 ЦК України обумовлено виникнення цивільних прав та обовязків безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Обовязок надання послуг певним категоріям громадян на пільгових умовах, як і загальні засади фінансування витрат повязаних з наданням таких пільг, встановлені безпосередньо законодавчими актами України, в тому числі Законами України: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; «Про жертви нацистських переслідувань»; «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист»; «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ін.

Норми вказаних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

В даному випадку зобов'язання позивача по справі щодо надання послуг звязку пільговим категоріям громадян виникли безпосередньо із законів України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Підставою заявленого позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобовязання, що також виникло у останнього на підставі саме Закону.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обовязковості договірних відносин сторін на відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання, тому посилання відповідача на відсутність між сторонами по справі договору є необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо неналежного бюджетного фінансування також визнані судом необґрунтованими з огляду на наступне.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

У листі від 30.06.2011 № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У звязку з цим та згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентської плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно з законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільнюють його від обов'язку сплатити цю компенсацію. Такої правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у Постанові від 12.04.2017 у справі № 927/1039/16.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Вказані грошові кошти з понесених позивачем витрат відповідачем відшкодовані не були, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 53946,72 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи.

Доказів сплати заборгованості в розмірі 53946,72 грн відповідач суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком до Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення суми 53946,72 грн відшкодування коштів за надані у період з січня 2016 року по грудень 2016 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, 7-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133, , поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851) суму 53946 (пятдесят три тисячі девятсот сорок шість) грн 72 коп основного боргу.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, 7-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133, , поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851) суму 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.06.2017.

Суддя О.В. Ярешко