КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа№ 910/27026/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Ткаченка Б.О.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Степаненко В.В. довіреність № 15 від 12.01.17

від відповідача: Багатченко Ю.В. довіреність № 11/01-42/1299 від 26.12.16

прокурор: Вакулюк Д.С. посвідчення №018332 від 16.07.13

розглянувши матеріали апеляційної скарги Федерації професійних спілок України

на рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року

у справі №910/27026/14 (суддя Босий В.П.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до Федерації професійних спілок України

про визнання права власності та витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва звернувся в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Федерації професійних спілок України про визнання права власності та витребування нерухомого майна, а саме учбово-спортивної базу "Спартак", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: готель (літера "А") площею 921,6 кв.м, гаражі (літера "Д") площею 476,4 кв.м, філію готелю (літера "Б") площею 182,3 кв.м, басейн (літера "В") площею 922,0 кв.м, побутове приміщення (літера "К") площею 107,5 кв.м, спортивний комплекс з трибунами та адмінкорпусом (літера "Г") площею 4 095,9 кв.м, прохідну (літера "Е") площею 27,2 кв.м, будівлю (білетні каси) (літера "Л") площею 138,2 кв.м, склад (роздягальня, душові) (літера "Ж") площею 117,6 кв.м, сауну (літера "З") площею 125,4 кв.м, дворовий туалет (літера "И") площею 106,7 кв.м, трансформаторну підстанцію (літера "М") площею 34,8 кв.м. (т. І, а.с.6-11).

Обґрунтовуючи вимоги, прокурор зазначив, що спірне майно, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного впорядкування, розташовані на території України" від 10.09.1991 р., є державною власністю та у визначеному законодавством порядку відповідачу не передавалося, а тому його використання та розпорядження останнім свідчить про невизнання права власності держави на таке майно.

02 лютого 2015 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/27026/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі (т.І, а.с. 95-102).

16 червня 2015 року постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/27026/14 рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено (т. І, а.с. 232-234).

22 грудня 2015 року постановою Вищого господарського суду України у справі №910/27026/14 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року, справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду (т.ІІ, а.с. 72-78).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2015 року для розгляду апеляційної скарги Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/27026/14 від 02 лютого 2015 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

25 грудня 2015 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі №910/27026/14 прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді Рудченко С.Г., Агрикова О.В. та призначено до розгляду на 26 січня 2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26 січня 2016 року у зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/27026/14 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикової О.В.

26 січня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу у справі № 910/27026/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., суддів -Мальченко А.О., Агрикової О.В.

26 січня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 16 лютого 2016 року.

15 лютого 2016 року представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/27026/14 до винесення Конституційним Судом України рішення у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування та території України" (т.ІІ, а.с.113-114).

16 лютого 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційне провадження у справі № 910/27026/14 зупинено до винесення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційним зверненням Федерації професійних спілок України щодо офіційного тлумачення положень статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування та території України" (т.ІІ, а.с.125-129).

13 березня 2017 року на адресу Київського апеляційного господарського суду від Фонду державного майна України надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/27026/14 у зв'язку з усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення.

14 березня 2017 року апеляційне провадження у справі № 910/27026/14 поновлено, розгляд справи призначено на 25 квітня 2017 року.

24 квітня 2017 року згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, у зв'язку з перебуванням судді Мальченко А.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи № 910/27026/14 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Ткаченко Б.О.

25 квітня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі №910/27026/14 прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Ткаченко Б.О., справу призначено до розгляду на 30 травня 2017 року.

У судовому засіданні 30 травня 2017 року представником прокуратури висловлено усне клопотання про оголошення перерви "на декілька днів".

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Вимогами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено необхідність розгляду справи судом упродовж розумного строку. При цьому, відкладення розгляду справи (як і оголошення перерви) є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Поряд з цим оскільки прокурором не обґрунтовано наявності вказаних підстав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про оголошення перерви.

У судовому засіданні 30 травня 2017 року представник Федерації професійних спілок України надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники прокуратури та Фонду державного майна України у судовому засіданні 30 травня 2017 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Спірне нерухоме майно, - учбово-спортивну база "Спартак", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 створено та введено в експлуатацію 30.05.1980 р., що підтверджується Актом приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого реконструкцією комплексу УСБ ДСО "Спартак" (т.І а.с. 18-22).

18 листопада 1990 року між Загальною конфедерацією профспілок СРСР та Федерацією незалежних профспілок України підписано договір, яким за останньою закріплено на праві власності учбово-спортивну базу "Спартак", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.І а.с. 23).

За змістом Постанови ХІХ З'їзду профспілок СРСР "Про власність профспілок СРСР" від 27.10.1990 р. профспілкові об'єкти є єдиною власність профспілок СРСР. Правонаступником власності є Загальна конфедерація профспілок СРСР.

Отже, профспілки були єдиною загальносоюзною громадською організацією з єдиною власністю без розмежування на республіканські та інші профспілкові організації. Тобто профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією, а спірний об'єкт належить до майнових комплексів громадської організації колишнього СРСР, розташованих на території України.

Постановою Верховної Ради УРСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 10.11.1990 р. №506-XII введено мораторій на території республіки щодо будь-яких змін форми власності та власника державного майна до введення в дію Закону України Української РСР про роздержавлення майна.

Постановою Верховної Ради УРСР "Про управління державним майном Української РСР" від 15.10.1990 р., до прийняття Закону Української РСР про Раду Міністрів Української РСР здійснення функцій по управлінню державним майном Української РСР, що є у загальнореспубліканській власності покладено на Раду Міністрів УРСР.

Указом Президії Верховної ради України "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" від 30.08.1991 р. встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

На виконання Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №227 від 24.09.1991р., відповідно до якої організацію роботи по переходу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, що розташовані на території України, у відання органів державного управління України покладено на Урядову комісію, створену розпорядженням №237 від 11.09.1991 р. Кабінету Міністрів України, Фонд державного майна України та органи державного управління України, у відання яких переходять зазначені підприємства.

З огляду на вищевикладене, майно, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1, учбово-спортивна база "Спартак" не могло перейти у власність Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої є відповідач, оскільки перейшло у державну власність відповідно до положень вищевикладених нормативно-правових актів.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 10.04.1992р. №2268-XII "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" передано Фонду державного майна України тимчасово, до визначення правонаступників, майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів загальносоюзних громадських організацій.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994р. №3943-XII "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" встановлено, що до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном в процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій.

Таким чином, майно, яке перебувало у віданні профспілкових організацій, в силу вказаних законодавчих актів є державним.

Відповідно до вимог постанов Верховної Ради України від 10.04.1992 р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" та від 04.02.1994р. "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" функції щодо розпорядження спірним майном повинен виконувати Фонд державного майна України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 16.09.2014 р. у справі №51/227 (3-107гс14) та від 28.10.2014 р. у справі №62/84 (3-142гс14).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на вищезазначені положення законодавства, доводи відповідача про те, що набуття права власності Федерацією незалежних профспілок України на спірний об'єкт нерухомого майна внаслідок укладання договору від 18.11.1990 р. про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном, - є безпідставними.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Крім того, у постановах Верховного Суду України від 28.10.2014 р. у справі №62/84, від 04.11.2014 р. у справі №47/296, від 18.11.2014 р. у справі №2/92, від 18.11.2014 р. у справі №901/2493/13, від 25.11.2014 р. у справі №5002-5/3128-2011, від 04.02.2015 р. у справі №48/340, від 04.02.2015 р. у справі №52/250-45/540-2012 та від 29.04.2015 р. у справі №5028/12/106/2011 щодо вирішення аналогічної категорії спорів, міститься правова позиція щодо законності визнання за державою Україна права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у віданні Федерації професійних спілок України, її місцевих територіальних підрозділів та підприємств.

Стосовно необхідності встановлення початкової точки відліку перебігу строку позовної давності (про застосування якої заявлено відповідачем) щодо вимог у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Зі вказаного вбачається необхідність встановлення моменту, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач (тобто Фонд державного майна України).

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 р. та направляючи справу №910/27026/14 на новий апеляційний розгляд, Вищий господарський суд України зазначив про необхідність дослідження питання стосовно того чи складався протягом 1994-2008 рр. Фондом державного майна України відповідний Перелік, а також, чи входило спірне нерухоме майно до цього Переліку. Про необхідність існування відповідного Переліку чітко зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 25.03.2015 р. по справі №11/163/2011/5003 в обґрунтування обізнаності позивача (Фонду державного майна України) з порушенням свого права у 1996 році як підстави для спливу позовної давності та відмови в позові.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Правовою підставою складання Переліку установ, організацій і підприємств, які станом на 24.08.1991 р. знаходились у віданні Української республіканської ради по туризму та екскурсіях Федерації профспілок України Загальносоюзної конфедерації профспілок (колишнього ВЦРПС) є Постанова Верховної Ради України від 01.11.1996 № 461/96-ВР "Про проект Постанови Верховної Ради України про тлумачення Постанови Верховної Ради України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР".

Відповідно до п. 1 цієї Постанови позивачу разом з відповідним громадськими організаціями України доручено до 01.04.1997 р. провести інвентаризацію майна загальносоюзних громадських організацій колишнього союзу РСР станом на 24.08.1991 р. і подати Верховній раді перелік суб'єктів, у володінні яких знаходиться це майно (т.ІІ, а.с. 100).

Пунктом 2 Постанови Верховної Ради України від 17.04.1997 № 208/97-ВР "Про проект Закону України про правонаступництво на майно загальносоюзних громадських організацій (об'єднань) колишнього Союзу РСР в Україні" позивачу разом з відповідачем доручено завершити роботу по інвентаризації майна, що знаходиться у володінні профспілок і інформацію про результати інвентаризації надати Верховній Раді України в травні 1997 року до розгляду проекту Закону України про правонаступництво на майно загальносоюзних громадських організацій (об'єднань) колишнього Союзу РСР в Україні.

На виконання вимог зазначених нормативно-правових актів позивачем складено Перелік установ, організацій і підприємств, які за станом на 24.08.1991 р. знаходились у віданні Української республіканської ради по туризму та екскурсіях Федерації профспілок України Загальносоюзної конфедерації профспілок (колишнього ВЦРПС) (далі - Перелік), про що також свідчить лист Фонду до Верховної Ради України від 01.04.1997 р. № 10-16-3252 (т.ІІ, а.с. 100).

Учбово-спортивна база "Спартак" зазначена у Переліку організацій, установ та підприємств, які станом на 24.08.91 р. знаходились у віданні Української Республіканської Ради Всесоюзного добровільного фізкультурно-спортивного товариства профспілок Загальної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС) під номером 76 (т.ІІ, а.с. 101-112).

З метою усунення порушень при відчуженні та недопущення відчуження майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, що утворилося протягом багатьох років за рахунок коштів держави, підприємств та трудящих і перебуває у володінні Федерації профспілок України, Верховною Радою України 22.02.2007 р. прийнято Закон України "Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України".

На виконання цього Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.04.2007 р. №5 236-р утворено міжвідомчу робочу комісію, якій було доручено: скласти перелік майна, яке забороняється відчужувати; провести інвентаризацію відповідного майна; стосовно кожного об'єкта документально визначити законність його перебування у володінні Федерації професійних спілок України та встановити частку держави, Федерації профспілок України, інших спілок та суб'єктів господарювання; перевірити законність відчуження майна, проведеного ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" ПрАТ "Укрпрофтур", Федерацією професійних спілок України протягом 1994-2006 років, і в разі порушення законодавства України вжити заходів щодо повернення цих об'єктів законному власнику.

Крім того, з метою виконання завдань, передбачених ч. 2 ст. 4 Закону України "Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України", відповідно до наказу Фонду від 11.06.2007 р. № 910 були створені регіональні робочі комісії, яким було доручено: провести інвентаризацію нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення (санаторіїв, готелів, туристичних та спортивних баз, майнових комплексів відповідних підприємств, їх структурних підрозділів, окремих будівель, споруд, приміщень, тощо) та основних засобів виробництва, які перебувають у володінні Федерації професійних спілок України, господарських товариств та інших суб'єктів господарювання, учасником (акціонером) чи засновником яких є Федерація професійних спілок України, а також акцій (часток, паїв) господарських товариств, які здійснюють відповідну діяльність, що перебувають у володіння Федерації професійних спілок України.

Базовим питанням при проведенні інвентаризації майна та основою для ефективної роботи зазначених комісій було складання переліку нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, яке перебуває у володінні Федерації професійних спілок України, господарських товариств та інших суб'єктів господарювання, учасником (акціонером) чи засновником яких є Федерація професійних спілок України.

Проте, Президією Федерації профспілок України прийнято постанову від 19.07.2007 р. № П-13-17 "Про загострення ситуації навколо профспілкового майна", згідно з пунктом 4 якої було заборонено керівництву Федерації профспілок України, всеукраїнським профспілкам, територіальним об'єднанням організацій профспілок, підприємствам, заснованим Федерацією профспілок України, а також ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", ПрАТ "Укрпрофтур" та іншим суб'єктам господарювання надавати будь-яку інформацію щодо об'єктів профспілкової власності на запити державних органів.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду від 26.09.2007 р. у справі № 8/3 скасовано наказ Фонду державного майна України № 910 від 11.06.2007 р., з підстав того, що зазначений Наказ прийнято з перевищенням компетенції, порушенням сфери дії Постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 02.03.1993 р., та порушенням права федерації профспілок, шляхом здійснення безпідставного втручання у його господарську діяльність.

Зазначене, у свою чергу, унеможливило проведення інвентаризації майна, яке перебуває у віданні Федерації професійних спілок та заснованих нею господарських товариств, а відповідно і виключає можливість обізнаності позивача з порушенням його права діями відповідача.

Щодо вказівок Вищого господарського суду України стосовно необхідності дослідження питання чи встановлювалися рішенням у цивільній справі №2-1882/2008 преюдиціальні факти набуття відповідачем права власності на спірне нерухоме майно на законних засадах та щодо моменту виникнення такого речового права колегія суддів зазначає наступне.

21 березня 2008 року рішенням Подільського районного суду міста Києва від у справі №2-1882/2008 задоволено позов Федерації професійних спілок України до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності на учбово-спортивну базу "Спартак", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: готель (літ. "А") площею 921,6 кв.м, гаражі (літ. "Д") площею 476,4 кв.м, філію готелю (літ. "Б") площею 182,3 кв.м, басейн (літ. "В") площею 922,0 кв.м, побутове приміщення (літ. "К") площею 107,5 кв.м, спортивний комплекс з трибунами та адмінкорпусом (літ. "Г") площею 4 095,9 кв.м, прохідну (літера "Е") площею 27,2 кв.м, будівлю (білетні каси) (літ. "Л") площею 138,2 кв.м, склад (роздягальня, душові) (літ. "Ж") площею 117,6 кв.м, сауну (літ. "З") площею 125,4 кв.м, дворовий туалет (літ. "И") площею 106,7 кв.м, трансформаторну підстанцію (літ. "М") площею 34,8 кв.м. (т.І а.с. 121-122).

З тексту вказаного судового рішення вбачається, що між Закладом Федерацій професійних спілок України Учбово-спортивна база "Спартак" (орендодавцем) та ОСОБА_7 (орендарем) укладено попередній договір оренди спірних об'єктів нерухомості, який передбачав подальше укладення основного договору, якого сторонами укладено не було. Оскільки ОСОБА_7 було самовільно зайнято спірне майно та відмовлено Федерації професійних спілок України від їх звільнення з посиланням на те, що останній власником цих об'єктів нерухомого майна не є та відповідно не має права вимагати від ОСОБА_7 звільнити зайняті приміщення Федерація професійних спілок України звернулась зі вказаним позовом.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням не встановлено ані фактів набуття Федерацією професійних спілок України права власності на спірне нерухоме майно на законних засадах, ані моменту виникнення такого речового права.

Вказане рішення містить лише правову оцінку обставин зроблену судом на підставі аналізу тих самих обставин, що містить і зазначена справа, а також посилання на те, що спірні об'єкти нерухомого майна знаходяться на окремому самостійному балансі Закладу Федерацій професійних спілок України Учбово-спортивна база "Спартак".

Проте, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 р. у справі № 6-14цс15, перебування майна на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на це майно, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Поряд з цим у абз. 3 п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

А тому вищезазначені висновки Подільського районного суду не мають преюдиціального значення під час вирішення даної господарської справи.

В той же час як було зазначено вище, з проголошенням незалежності 24.08.1991 р. право власності на спірний об'єкт набула держава Україна в особі органу Фонду державного майна України.

Отже, вказане рішення постановлено за наслідками розгляду справи між особами, які не уповноважені здійснювати управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР, а Фонд державного майна України, або Міністерство молоді та спорту України (його правопопередник) не залучалися до участі у справі №2-1882/2008, а відповідно не могли відстоювати інтереси держави під час її розгляду та не могли знати про зазначені обставини.

Водночас відповідно до ч.1 ст.261 та п.3 ч.2 ст.331 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державну реєстрацію права власності відповідача на спірне нерухоме майно на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.03.2008 р. у справі №2-1882/2008 проведено 13.02.2014 р., про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис (т.І а.с. 35, 72).

Отже, порушення прав держави об'єктивно не могло відбутися раніше дня державної реєстрації права власності на спірне майно за Федерацією професійних спілок України (13.02.2014р.) на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.03.2008 у цивільній справі №2-1882/2008, оскільки до цього часу майно де-юре не вибувало з державної власності.

Враховуючи викладене, строк позовної давності має обраховуватись саме з вказаної дати, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прокурором при зверненні до суду із даним позовом 03.12.2014 р. не було пропущено строків позовної давності.

Виходячи з того, що право власності держави не визнається та оспорюється відповідачем, позов в частині визнання за державою в особі позивача права власності на учбово-спортивну базу "Спартак" (АДРЕСА_1), є правомірним та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про витребування спірного майна у державну власність в особі Фонду державного майна України колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 25.01.2017 р. у справі № 3-153гс16 Верховний Суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про витребування майна від добросовісного володільця з огляду на те, що: "Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст. 387 ЦК).

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Для пред'явлення віндикаційного позову є необхідними наступні умови:

1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю;

2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи;

3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним.

4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

Оскільки власником спірного майна є держава в особі органу уповноваженого управляти державним майном - Фонду державного майна України, а фактичне володіння станом на момент звернення до суду із даним позовом здійснює відповідач, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про витребування спірного майна у державну власність в особі Фонду державного майна України на підставі ст. 387 ЦК України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність звернення прокурором з даним позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України суд з огляду на те, що такі повноваження прокуратури передбачені, як ст. 121 Конституції України, відповідно до якої на прокуратуру України покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом, так і п. 6 ч. 2 ст. 20 та ст. 361 Закону України "Про прокуратуру", якими визначено право останньої звернутись до суду з заявами про захист порушених прав і законних інтересів держави, а також визначені у ч.ч.1, 3 ст. 2 ГПК України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів зазначає про вірність висновків суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі №910/27026/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі №910/27026/14 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Федерації професійних спілок України на рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі №910/27026/14 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі №910/27026/14 залишити без змін.

3.Справу № 910/27026/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

Б.О. Ткаченко