ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 911/918/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Турботрейд

до Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії Виробниче ремонтно-технічне підприємство Укргазенергосервіс Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

2) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

за участю прокуратури Київської області

про стягнення 81 474 757 грн. 99 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

зідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії Виробниче ремонтно-технічне підприємство Укргазенергосервіс 52 044 719 грн. 60 коп. заборгованості за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012, з яких: 41 003 722, 80 грн. основного боргу, 8 858 926, 45 грн. інфляційних втрат та 2 182 070, 35 грн. 3% річних.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 року рішення господарського суду Київської області від 08.07.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 року скасовано та направлено матеріали справи на новий розгляд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2017 року справу № 911/918/15 передано на розгляд судді Мальованій Л.Я.

29.03.2017 року через загальний відділ суду прокурор подав клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу.

Згідно ч. 7 ст. 81-1 ГПК на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд справи здійснювався за допомогою звукозаписуючого комплексу Оберіг на CD диск № б/н.

Прокурор заперечив проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачем заявлено клопотання про призначення комплексної економічної товарознавчої експертизи проведення якої просить доручити Харківському НДІ ім. М.С. Бокаріуса. Прокурор підтримав подане клопотання відповідача та просив додатково поставити питання щодо визначення вартості товару.

Відповідно до п. 1. ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Дослідивши подане клопотання суд приходить до висновку, що питання поставлені в поданому клопотанні не потребують додаткових знань та можуть бути встановлені за наявними в матеріалах справи доказами, тому клопотання про призначення експертизи відхиляється судом.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, тому подане клопотання про збільшення розміру позовних вимог підлягає задоволенню.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надав копію довіреності від 20.12.2011 року видану на ім'я ОСОБА_1

Представники третіх осіб в засідання суду не зявились, хоча про місце і час розгляду справи були належним чином повідомлені судом.

Враховуючи те, що незявлення представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників третіх осіб, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та прокурора, суд встановив:

16.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю ТУРБОТРЕЙД (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз в особі філії Виробниче ремонтно-технічне підприємство Укргазенергосервіс Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (Покупець) укладено договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 24.09.2013, позивач зобовязався з моменту підписання цього договору до 31.12.2014 поставити і передати відповідачу товари (устаткування, для керування технологічними процесами, автоматизоване, код згідно ДК 016-97 33.30.1 (системи вентиляції та кондиціювання повітря в укриттях ГПА ГТК-10І (лот № 2), зазначені в специфікації (додаток № 1), яка є невідємною частиною даного договору, а відповідач прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики товару, кількість та ціна за одиницю товару обумовлюються у підписаній сторонами специфікації.

Згідно п. 3.1 договору ціна цього договору становить 48 965 429,52 грн, у тому числі податок на додану вартість 8 160 904, 92 грн.

Пунктом п. 3.3 договору передбачено, що ціна за одиницю товару зазначена в специфікації.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем фактично поставленої партії товарів після предявлення позивачем рахунку на оплату товару (далі - рахунок) протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару за видатковою накладною. На вимогу позивача, відповідач може здійснити попередню оплату (авансовий платіж) у розмірі не більше 30 відсотків від суми цього договору. Датою поставки товару (його партії), а також моментом переходу права власності та ризиків на товар є момент передачі товару позивачем уповноваженій особі відповідача. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Згідно п. 4.2 договору до рахунка на кожну партію товару додаються: видаткова та товарно-транспортна (форма № 1ТН) накладні на поставлений товар, виходячи з цін даного договору; податкова накладна відповідно до положень чинного податкового законодавства України; оригінал паспорту (сертифікату якості або іншого документу, який підтверджує якість та відповідність товару) виробника; монтажна та експлуатаційна документація українською або російською мовою.

Пунктом 5.1 договору передбачено термін поставки товарів: партіями в період зазначений в пункті 1.1 розділу І цього договору, але не пізніше 30 календарних днів після надання відповідачем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів, в якій зазначається: найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару (надалі - рознарядка).

Відповідно до п. 5.2 договору місце поставки товарів: на базисних умовах DDP (м. Боярка, вул. Маяковського, 49, центральний склад ВРТП Укргазенергосервіс). Правила тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Згідно з п. 6.1.1 договору відповідач зобовязався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Пунктом 6.4.1 договору передбачено, що позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п. 7.2.5 договору у випадку прострочення відповідачем грошового зобовязання за даним договором, відповідач на вимогу позивача зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині гарантійних зобовязань та розрахунків до повного виконання.

Специфікацією, що є додатком № 1 до договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1, сторони визначили найменування, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну суму товару, яка становить 48 965 429,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно п. 5.1 договору було надано позивачу рознарядку № 2463/15-01 від 10.12.2012, рознарядку № 480/15-01 від 19.03.2013 та рознарядку № 1999/14-2 від 04.12.2013 на поставку товару, а саме: шафи автоматики ША СВК КМЕТ 106120 5 к-т., модуля збору, обробки і архівування інформації МЗОА СВК КМЕТ 106800 5 к-т. та монтажного комплекту МК СВК КМЕТ 106126.021 5 к-т; шафи автоматики ША СВК КМЕТ 106120 2 к-т., модуля збору, обробки і архівування інформації МЗОА СВК КМЕТ 106800 5 к-т.; модуль первинних перетворювачів МПП СВК КМЕТ 106121 1 к-т., модуль управління електроприводами МУЕ СВК КМЕТ 106500.021 1 к-т., модуль припливного повітря МПрП СВК КМЕТ 106900 1 к-т.

Суд встановив, що на виконання умов договору позивач по товарно-транспортній накладній № 010673 від 14.12.2012 та по накладній № 17 від 14.12.2013 поставив відповідачу товар, визначений рознарядкою № 2463/15-01 від 10.12.2012, на загальну суму 28 371 526,80 грн, а відповідач, на підставі довіреності № 300 від 14.12.2012 вказаний товар отримав без наявних дефектів та придатним до використання за призначенням. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що на виконання умов договору позивач по товарно-транспортній накладній № 006185 від 20.03.2013 та по накладній № 4 від 20.03.2013 поставив відповідачу товар, визначений рознарядкою № 480/15-01 від 19.03.2013, на загальну суму 11 311 440 грн, а відповідач, на підставі довіреності № 31 від 20.03.2013 вказаний товар отримав без наявних дефектів та придатним до використання за призначенням. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи.

Водночас, на виконання умов договору позивач по товарно-транспортній накладній № 006195 від 05.12.2013 та по накладній № 1 від 05.12.2013 поставив відповідачу товар, визначений рознарядкою 1999/14-2 від 04.12.2013, на загальну суму 1 320 756 грн, а відповідач, на підставі довіреності № 122 від 05.12.2013 вказаний товар отримав без наявних дефектів та придатним до використання за призначенням. Копії зазначених документів залучено до матеріалів справи.

Всього позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 41 003 722,80 грн (28 371 526,80 грн + 11 311 440 грн + 1 320 756 грн).

Крім того, позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 24 від 14.12.2012 на суму 28 371 526,80 грн, рахунок № 4 від 20.03.2013 на суму 11 311 440 грн та рахунок № 1 від 05.12.2013 на суму 1 320 756 грн для оплати поставленого товару, примірники яких залучено до матеріалів справи.

Проте, відповідач, в порушення п. 4.1. договору за отриманий на підставі спірних накладних товар не розрахувався, суму боргу 41 003 722,80 грн не сплатив, що підтверджується наявними матеріалами справи, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012 на момент прийняття судового рішення склав 41 003 722,80 грн, що не спростовано відповідачем.

Предметом позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.03.2017 року, є вимоги про стягнення 89 449 069,62 грн. заборгованості за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012, з яких: 41 003 722,80 грн основного боргу, 43 476 146,70 грн. інфляційних втрат та 4 969 200,12 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму відзиві посилається на те, що він при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності, в тому числі при виконанні договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012, повинен використовувати кошти в порядку встановленому чинним законодавством, статутом та у відповідності до затверджених НАК Нафтогаз України фінансових планів. Разом з тим, за твердження відповідача його фінансові плани на 2013-2014 роки з незалежних від нього обставин до цього часу не затверджені, хоча відповідач вжив всіх необхідних та обовязкових для цього дій з дотриманням вимог законодавства, а тому до моменту погодження його фінансового плану на 2013-2014 роки відповідач позбавлений можливості здійснення у 2013-2014 роках фінансування оплати товару, отриманого по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012, у звязку з чим його зобовязання по оплаті отриманого товару не є простроченим.

Пунктом 4 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств, затвердженого наказом Міністерства економіки України № 173 від 21.06.2005, на який відповідач посилається у своєму відзиві, передбачено, що проект фінансового плану підприємства з пронумерованими, прошнурованими та скріпленими печаткою сторінками у двох примірниках за формою згідно з додатком 1 у паперовому та електронному вигляді подається органу, уповноваженому управляти державним майном або корпоративними правами держави, до 15 червня року, що передує плановому. До проекту фінансового плану підприємства додається пояснювальна записка, яка включає результати аналізу його фінансово-господарської діяльності за попередній рік, а також показники господарської діяльності та розвитку підприємства в поточному році та на плановий рік. У разі необхідності органи управління державним майном або корпоративними правами держави та органи, відповідальні за забезпечення реалізації державної політики у відповідній сфері, можуть самостійно встановлювати диференційовані строки подання проектів фінансових планів підприємств, але не пізніше 15 червня року, що передує плановому.

Відповідно до п. 5 вищевказаного Порядку органи, уповноважені управляти державним майном або корпоративними правами держави, у місячний строк здійснюють аналіз проекту фінансового плану підприємства з обов'язковим порівнянням його показників з показниками фінансово-господарської діяльності підприємства за два попередні роки, приймають рішення щодо затвердження/погодження фінансового плану або повернення його на доопрацювання та в письмовій формі повідомляють підприємство про прийняте рішення. Органи, уповноважені управляти державним майном, затверджують фінансовий план підприємства, а органи, уповноважені управляти корпоративними правами держави, або затверджують фінансовий план підприємства, або погоджують проект фінансового плану підприємства до 1 вересня року, що передує плановому, та в паперовому й електронному вигляді подають до Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України завізовані та завірені печаткою копії затверджених/погоджених фінансових планів підприємств разом із пояснювальною запискою.

Проте, відповідачем будь-яких доказів звернення до НАК Нафтогаз України із фінансовим планом підприємства, а також вжиття інших дій щодо фінансування оплати товару, отриманого по договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012, суду не надано.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача. Про таке зменшення та у разі зміни істотних умов договору у випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України Про здійснення державних закупівель, сторони укладають додаткову угоду (додаткові угоди) до цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору ціна договору (сума, визначена в договорі) може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 6.2.3 договору відповідач має право зменшити обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012 передбачена можливість зменшення загальної вартості цього договору залежно від реального фінансування видатків відповідача шляхом укладення додаткової угоди.

Відповідач не звертався до позивача з пропозиціями щодо внесення змін до договору, жодної угоди про внесення змін до договору про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012 сторонами не укладалося.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, враховуючи те, що договір про закупівлю товару за державні кошти № т15-137/НОМЕР_1 від 16.11.2012 був укладений між позивачем та відповідачем, посилання відповідача на відсутність погоджених НАК Нафтогаз України фінансових планів не звільняє його від виконання зобовязань щодо оплати вартості поставленого товару.

Крім того, прокурор та представник відповідача, в усному порядку заперечуючи проти задоволення позову, посилалися на те, що товар за договором фактично позивачем не поставлявся, а також на те, що відповідач придбав товар за вказаним договором по завищеній ціні.

Судом встановлено, що позивачем згідно зазначених вище рознарядок відповідача, у відповідності до пунктів 1.1, 5.1, 5.2, 6.3 Договору, було здійснено за відповідними товарно-транспортними накладними та накладними поставку відповідачу визначеного Договором, Специфікацією та рознарядками товару, а відповідачем, у відповідності до пп. 6.1.2 Договору, на підставі належним чином оформлених довіреностей вказаний товар отримано.

Вказані документи відповідають умовам Договору та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій у відповідності до норм Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що заперечення прокуратури та відповідача спростовуються матеріалами справи та не підтверджуються жодними належними доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог про стягнення заборгованості за отриманий товар не спростував.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012 на час прийняття судового рішення складає 41 003 722,80 грн, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 41 003 722,80 грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

В звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-138/НОМЕР_1 від 16.11.2012, позивачем за період з 28.01.2013 по 22.03.2017 нараховано 43 476 146,70 грн. інфляційних втрат та 4 969 200,12 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати поставленого товару, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 4 969 200,12 грн. 3% річних та 43 476 146,70 грн. інфляційних втрат, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (01021, м. Київ, Печерський р-н, Кловський узвіз, будинок 9/1, код 30019801) в особі філії Виробниче ремонтно-технічне підприємство Укргазенергосервіс Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (08151, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Маяковського, будинок 49, код 00156127) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Турботрейд (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, будинок 6 А, код 35175024) 41 003 722 (сорок один мільйон три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 80 коп. основного боргу, 43 476 146 (сорок три мільйони чотириста сімдесят шість тисяч сто сорок шість) грн. 70 коп. інфляційних втрат, 4 969 200 (чотири мільйони девятсот шістдесят девять тисяч двісті) грн. 12 коп. 3 % річних, 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Суддя Л.Я. Мальована