РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017Справа №910/5994/17
За позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування"

третя особа1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві

про стягнення 388 800,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Ковтонюк Ю.А. (довіреність)

від відповідача: Матієва Я.С. (довіреність) (довіреність)

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: Кондрич О.Д. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 388 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, за результатами проведеної Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників перевірки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 було складено податкові повідомлення-рішення про донарахування податку на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи фізичних та застосування штрафних санкцій. Оскільки, підставою для донарахування сум податкових платежів та штрафних санкцій визначено відсутність фактичного отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання, позивачем на підставі п.10.7. договору нараховані штрафні санкції у сумі 388800,00 грн. за неправильне заповнення відповідачем первинних документів.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 14.04.2017 за вищевказаним позовом порушено провадження у справі № 910/5994/17, розгляд справи призначено на 18.05.2017.

03.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 10.05.2017 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" про забезпечення проведення судового засідання по справі № 910/5994/17 у режимі відеоконференції.

18.05.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, довідка про відсутність аналогічного спору та документи по справі.

18.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заява про залучення до участі у справі третьої особи - ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, відзив на позов та документи по справі.

У своєму відзиві відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на наступне:

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" не є належним позивачем у справі, оскільки його права та обов'язки перейшли до правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця";

позивачем не надано окремого (як додатку до позовної заяви) обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій вказаних;

позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає неправильне заповнення відповідачем первинних документів;

заявлена до стягнення позивачем сума штрафних санкцій є по свій суті збитками;

доказів направлення на адресу відповідача претензії про стягнення штрафних санкцій позивач не надав.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 18.05.2017 залучено до участі у справі № 910/5994/17 третю особу 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, розгляд справи відкладено на 01.06.2017.

31.05.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли витребувані судом пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 01.06.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 01.06.2017 заперечив проти позовних вимог, надав пояснення стосовно своїх заперечень. Також в судовому засіданні представник відповідача надав суду клопотання про розподіл витрат на правову допомогу та документи в підтвердження понесення відповідачем витрат на послуги адвоката.

Представник третьої особи 1 в судове засідання 01.06.2017 не з'явився, витребуваних судом пояснень не надав.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Таким чином, оскільки представник третьої особи 1 був присутнім в судовому засіданні 18.05.2017, що підтверджується протоколом судового засідання від 18.05.2017, то третя особа 1 була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду.

Присутній у судовому засіданні представник третьої особи 2 витребуваних судом письмових пояснень не надав.

В судовому засіданні 01.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи 2, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013 між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" (відповідач, постачальник) був укладений договір поставки №ЦХП-06-02813-01, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в Специфікації, якка невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування продукції, а саме: устаткування для зважування та вимірювання промислове, побутове та іншої призначеності (шаблон колійний ПШ-1520).

Відповідно до п. 7.1 договору поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів:

рахунку-фактури;

видаткової накладної або Акту прийому-передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції;

податкової накладної;

товарно-транспортної накладної або накладної (залізничної);

документів, що підтверджують, якісь продукції, зазначених п. 2.2. договору;

пакувальних аркушів (при наявності).

Відвантажувальні і платіжні документи повинні надаватись замовнику протягом 5 (п'яти) днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше другого числа місяця, наступного за місяцем в якому проводилось відвантаження продукції.

Постачальник відшкодовує замовнику всі збитки, понесені останнім у зв'язку з несвоєчасним представленням вищезазначених документів, або з приводу їх неправильного оформлення.

Відповідно до пункту 10.7 договору поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 у разі неправильного оформлення товаросупровідних документів, розбіжності між ними та документами, поданими у складі пропозиції конкурсних торгів учасника-переможця, що призвело до нарахувань штрафів і пень, постачальник відшкодовує їх Замовнику в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено Акт від 25.03.2015 за №358/28-10-42-10/19014832.

На підставі Акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року:

№ , яким збільшено податок на прибуток в сумі 201 641 281,50 грн., з них за основним платежем в розмірі 134427 521,00 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 67 213 760,50 грн.;

№ , яким збільшено податок на додану вартість в сумі 169 543 906,50 грн., з них за основним платежем в розмірі 113 029 271,00 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 56 514 635,05 грн.;

№ , яким збільшено податок на доходи фізичних осіб в сумі 398 347,89 грн., з них за основним платежем в розмірі 227 426,84 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 170 921,05 грн.;

№ про застосування штрафних санкції в сумі 340,00 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем до Окружного адміністративного суду м. Києва, однак постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2016 по справі №826/14818/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016, у задоволені позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" було відмовлено.

Позивачем зазначено, що оскільки підставою для донарахування сум податкових платежів та штрафних санкцій визначено відсутність фактичного отримання Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання, позивачем на підставі п. 10.7. договору нараховані штрафні санкції у сумі 388800,00 грн. за неправильне заповнення відповідачем первинних документів.

За розрахунком позивача, з урахуванням того, що сума поставки за договором поставки № ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 становить 691 200 грн., сума штрафних санкцій становить 388800,00 грн., з яких:

сума податку на додану вартість: 115200,00 грн. (691 200,00 грн./6);

сума податку на прибуток: 144000,00 грн. ((691 200,00 грн. - 115 200,00 грн.)*0,25 (ставка податку на прибуток));

сума штрафу: 129600,00 грн. ((115 200,00 грн.+144 000,00 грн.)*0,5 (ставка штрафу, визначена ст. 123 ПК України)).

Позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № ЦХПБух-91від 08.12.2016 на суму 388800,00 грн., що була повернута на адресу позивача поштовим відділенням зв'язку. Направлення претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком поштових відправлень, витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень та копією поштового конверту.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 388800,00 грн. штрафних санкцій.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами укладено договір поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, у відповідності до умов якого відповідач зобов'язався поставити позивачу устаткування для зважування та вимірювання промислове, побутове та іншої призначеності (шаблон колійний ПШ-1520), а позивач відповідно - прийняти та оплатити вказану продукцію. Згідно із специфікацією №2 сторони погодили, що вартість продукції, що поставляється (шаблон колієвимірювальний ПШ-1520, ИНШК-273 ТУ, у кількості 128 шт.) становить 691200,00 грн.

Як встановлено судом, згідно із видатковою накладною №141 від 30.12.2013, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №Ф-1127 від 30.12.2013, відповідач поставив, а позивач прийняв товар (шаблон колієвимірювальний ПШ-1520, ИНШК-273 ТУ, у кількості 128 шт.) на суму 691200,00 грн.

Також між сторонами підписано товарно-транспортну накладну №30/12-13 від 30.12.2013.

За вищевказаною поставкою по договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, відповідачем складено податкову накладну №24 від 30.12.2013 (зареєстрована за №).

Спір у даній справі виник у зв'язку із нарахуванням позивачем на підставі пункту 10.7 договору поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 штрафних санкцій у сумі 388800,00 грн., внаслідок неправильного заповнення первинних документів.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 Цивільного кодексу України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частина 1 статті 218 Господарського кодексу України визначає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В підтвердження доводів про допущення відповідачем відповідного порушення позивач посилається на акт перевірки від 25.03.2015 за №358/28-10-42-10/19014832 складений за результатами перевірки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Судом встановлено, що у наданому позивачем акті перевірки №358/28-10-42-10/19014832 від 25.03.2015 містяться зокрема, відомості про укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 (арк. 312-313 акту), заборгованість позивача по договору (арк. 336 акту), дані зазначені в товарно-транспортній накладній №30/12-13 від 30.12.2013 за договором поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 (арк. 345 акту). Також в акті перевірки зазначено, що автотранспортним підприємством за товарно-транспортною накладною №30/12-13 від 30.12.2013 - ТОВ "Заммлер Україна", у листі №17/10-01 від 17.10.2014 не надано первинних документів щодо підтвердження факту поставки товарно-матеріальних цінностей на склад ДП "Укрзалізничпостач", а також не надано даних зазначених у вказаній товарно-транспортній накладній.

Дослідивши зміст акту перевірки судом встановлено, що вказаний акт не містить відомостей про допущені Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" порушення щодо неналежного оформлення первинних документів за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013.

Жодних фактичних даних, в підтвердження неналежного оформлення відповідачем первинних документів, які саме документи були не вірно оформлено та які відомості неправильно зазначені, позивачем суду не надано.

Інформації про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" умов договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 в частині надання первинних документів, акт перевірки №358/28-10-42-10/19014832 від 25.03.2015 не містить.

Виявлені податковим органом порушення стосуються виключно дотримання позивачем вимог податкового законодавства, не встановлюють будь-яких порушень відповідачем договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, у зв'язку із чим не можуть бути підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій, що застосовані контролюючим органом до позивача.

При цьому, акт перевірки №358/28-10-42-10/19014832 від 25.03.2015 складений за результатами перевірки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача зі сплати штрафних санкцій.

За таких обставин, посилання позивача на акт перевірки та складені за результатами перевірки податковим органом податкові повідомлення-рішення в обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, є неправомірними.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих, у розумінні ст. 33-34 ГПК України, доказів в підтвердження наявності обставин, що у відповідності до п. 10.7. договору є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій, позивачем суду не надано.

З огляду на встановлені вище обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, у зв'язку із чим вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 388 800,00 грн. задоволенню не підлягають.

Водночас, з приводу посилань відповідача на те, що Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" є неналежним позивачем у даній справі, оскільки правонаступником всіх прав та обов'язків позивача є Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця", то суд зазначає наступне.

Так, в силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 107 ЦК України, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до наведеного, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

У наявному в матеріалах справи передавальному акті від 06.08.2015 не зазначено про перехід прав та обов'язків позивача за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця". Будь-яких інших доказів переходу прав і обов'язків за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 від позивача до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не представлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" знаходиться в стані припинення.

За таких обставин наведені заперечення відповідача за висновками суду є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на те, що заявлені позивачем вимоги є по своїй суті збитками, то суд зазначає, що як на підставу позову позивач посилався на пункт 10.7. договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, будь-яких уточнень або змін підстав позову матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про відсутність оплати судового збору є безпідставними, оскільки платіжним доручення №17-2411 від 06.04.2017 підтверджується сплата судового збору за подання позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", вимоги за яким розглядаються у даній справі. При цьому, приписами процесуального законодавства та Закону України "Про судовий збір" обмеження щодо платника не встановлено.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем зобов'язань за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, що може бути підставою для стягнення штрафних санкцій та заявлені позивачем є необґрунтованими, суд відмовляє у задоволенні позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач".

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.06.2017 заявив клопотання про розподіл витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

На підтвердження надання адвокатських послуг, представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 25.04.2017, укладений між відповідачем та адвокатом Матвієвою Яною Сергіївною. Згідно із вказаним договором розмір оплати за надані послуги складає 38880,00 грн.

В підтвердження оплати послуг адвоката до клопотання додано копії прибуткових касових ордерів №1 від 25.04.2017, №2 від 26.04.2017, №3 від 27.04.2017, №4 від 27.04.2017 та копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, що засвідчені відтиском печатки адвоката.

При цьому, пунктами п.п. 1.2., 3.1., 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджена постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року за № 637 визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Також судом встановлено, що у відповідності до п. 2.3. договору про надання правової допомоги від 25.04.2017, виконання умов договору підтверджується актом виконаних робіт/послуг, який укладається сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідний акт, що визначений у наведеному пункті договору про надання правової допомоги від 25.04.2017 представником відповідача не наданий.

За таких обставин, розглянувши клопотання про розподіл витрат на правову допомогу адвоката та додані до нього документи, суд дійшов висновку про недоведеність витрат відповідача на правовому допомогу у сумі 38880,00 грн., у зв'язку із чим підстави для їх розподілу відсутні. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 07.06.2017.

Суддя С.О. Турчин