УХВАЛА

30 травня 2017 року Справа № 3/5014/866/2012(9/11/2011)

Провадження №34/913/469/17

Господарський суд Луганської області у складі:

головуючий суддя Іванов А.В.,

при секретарі судового засідання Богуславській Є.В.,

розглянувши матеріали скарги Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ, м. Сєвєродонецьк Луганської області на дії органу Державної виконавчої служби

у справі за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 509 934 398 грн. 74 коп.

Орган виконання судових рішень - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ.

У засіданні брали участь:

від скаржника(боржника) - ОСОБА_1, представник за довіреністю №05/65 від 26.12.2016 (ПАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ");

від стягувача - ОСОБА_2, представник за довіреністю №273/16 від 27.12.2017;

від органу виконання рішення - ОСОБА_3 представник за довіреністю №796/20.3-03 від 29.12.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Рішенням господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") задоволено частково; стягнуто з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" на користь позивача заборгованість за договором №06/09-1984 від 22.12.2009 поставки природного газу в розмірі 503 912 285,25 грн., пеню в розмірі 1 027 127,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 813 306,15 грн., 3% річних у розмірі 1 154 553,27 грн., витрати зі сплати державного мита в розмірі 25 500,00 грн. та інформаційно-технічні витрати в розмірі 236,00 грн. У решті позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) залишено без змін.

На виконання рішення від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) господарським судом Луганської області видано відповідний наказ від 08.10.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) у частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних скасовано. Справу №3/5014/866/2012 (9/11/2011) у цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області. В іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у даній справі залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) затверджено мирову угоду від 16.09.2015, укладену між сторонами у процесі виконання рішення відповідно до ст. 121 ГПК України в частині суми основного боргу та судових витрат.

За результатами нового розгляду господарським судом Луганської області прийнято рішення від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011), яким, з урахуванням ухвали від 06.04.2016 про виправлення описок, позов ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у сумі 2 054 254,07 грн., 3% річних у сумі 1 154 553,27 грн., інфляційні втрати у сумі 2 573 306,15 грн. У решті позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2016 рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) залишено без змін.

На виконання рішення від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) господарським судом Луганської області видано відповідний наказ від 02.07.2016.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2016 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2016 та рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) залишено без змін.

18 липня 2016 року до господарського суду Луганської області звернувся відповідач (боржник) у справі - Приватне акціонерне товариство Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ, зі скаргою б/н від 12.07.2016 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій заявлено вимогу про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 01.06.2016 про стягнення з ПрАТ Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ виконавчого збору в сумі 50 893 300,77 грн.

Одночасно до скарги скаржником додано заяву б/н від 12.07.2016 про відновлення пропущеного строку на подання скарги.

Обґрунтовуючи зазначену скаргу, скаржник вказав про те, що у наказі господарського суду Луганської області від 08.10.2015 було вказано резолютивну частину відповідно до рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011), які згодом були частково скасовані постановою суду касаційної інстанції від 22.12.2015.

Таким чином, як зазначає ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання «АЗОТ», наказ господарського суду від 08.10.2015 по цій справі не відповідав вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон), оскільки містив резолютивну частину рішення, яке було скасовано.

Органом виконавчої служби під час винесення постанови від 01.06.2016 про стягнення виконавчого збору в сумі 50 893 300,77 грн. було порушено вимоги ч. 5 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що постановою старшого державного виконавця Департаменту ДВС від 14.06.2016 було закінчено виконавче провадження за судовим наказом №3/5014/866/2012(9/11/2011) від 08.10.2015.

Як зазначає скаржник, однією з підстав закінчення цього виконавчого провадження була постанова Вищого господарського суду України від 22.12.2015 у даній справі про скасування судового рішення, на виконання якого було видано наказ від 08.10.2015.

До того ж, скаржник вважає, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника.

На його думку, виконавчий збір має стягуватися на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які за цією справою не вчинялися.

Стягувач, ДК Газ України НАК Нафтогаз України, проти скарги заперечив, про що виклав у листі №31/13-2796 від 27.07.2016 (том справи №6, а.с. 1-3), в якому зазначив наступне.

Виконавче провадження було відкрито на підставі наказу господарського суду Луганської області у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) від 08.10.2015р. (наказ не скасовувався та не визнавався таким, що не підлягає виконанню), Вищим господарським судом України рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 скасовані частково, видача нового наказу не передбачена, державний виконавець зобовязаний був виконувати судове рішення відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено винесення державним виконавцем в межах одного і того ж виконавчого провадження одночасно двох постанов про закінчення виконавчого провадження, з огляду на що державний виконавець не міг винести окрему постанову про закінчення виконавчого провадження зі сплати виконавчого збору. Так, державним виконавцем відповідно до вимог ст. ст. 28, 49 Закону було винесено постанову від 14.06.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №49101205, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.06.2016 було виділено в окреме виконавче провадження.

Крім того, стягувач зазначає, що вчинення державним виконавцем в рамках відкритого виконавчого провадження виконавчої дії поза межами шестимісячного строку, передбаченого Законом, не є підставою для визнання виконавчої дії незаконною, а складеного процесуального документу недійсним, та не впливає на законність оскаржуваної постанови. Такої підстави незаконності дій та недійсності процесуальних документів чинне законодавство не містить. Стверджує, що відповідно до приписів чинного на дату оспорюваної постанови законодавства, необхідною умовою для стягнення з боржника виконавчого збору є сам лише факт невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.10.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) задоволено скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (далі ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот") на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ). Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ з винесення постанови ВП № 49101205 від 01.06.2016 про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" виконавчого збору в розмірі 50 893 300,77 грн. Визнано недійсною вказану постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.11.2016 ухвалу господарського суду Луганської області від 20.10.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) скасовано. Прийнято нове рішення по скарзі, яким відхилено скаргу ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" про визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ з винесення постанови ВП № 49101205 від 01.06.2016 про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" виконавчого збору в розмірі 50 893 300,77 грн. та про визнання недійсною вказаної постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ.

Не погоджуючись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.11.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011), ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначену постанову і залишити в силі ухвалу господарського суду Луганської області від 20.10.2016 у даній справі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2017 у справі №3/5014/866/2012 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" задоволено частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.11.2016 та ухвалу господарського суду Луганської області від 20.10.2016 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) скасовано.

Справу № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) передано до господарського суду Луганської області для розгляду скарги Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" б/н від 12.07.2016 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України було здійснено автоматичний розподіл скарги на дії державної виконавчої служби, за результатами якого скаргу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою від 19.04.2017 розгляд скарги було призначено на 17.05.2017 о 15 год. 40 хв.

13.05.2017 на адресу суду надійшли пояснення б/н б/д від ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ», за якими скаржник підтримує вимоги за скаргою.

Під час судового засідання 17.05.2017 органом виконання рішень було подано заперечення на скаргу б/н від 16.05.2017, за якими Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не згоден зі скаргою, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з приписами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом а дату винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавче заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

У разі завершення (закінчення) виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 47, п.п. 2 і 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (п. 6).

При отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження, боржник (відповідач) не вчинив невідкладних дій, направлених на самостійне добровільне виконання рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011).

До того ж, як зазначає орган виконання рішень, відповідачем не надано ухвали суду, винесеної на підставі ст. 117 ГПК України, про визнання наказу суду від 08.10.2015 по справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1 027 127, 04 грн., інфляційних витрат в розмірі 2 813 306, 15 грн., 3% річних в розмірі 1 154 53, 27 грн.

Крім того, ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 було затверджено мирову угоду у справі, укладену між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» в частині суми основного боргу та судових витрат, що стягнуті за рішенням господарського суду Луганської області від 17.06.2014.

Також в запереченні зазначено, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору поза межами шестимісячного строку не є підставою для визнання її недійсною.

З огляду на викладене, орган виконання рішень просить суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Ухвалою від 17.05.2017 розгляд скарги було відкладено на 23.05.2017.

23.05.2017 на адресу суду надійшов відзив б/н б/д від ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» на заперечення відділу примусового вкидання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні 23.05.2017 присутні повноважні представники скаржника, стягувача та органу виконання рішень.

В судовому засіданні 23.05.2017 було оголошено перерву до 30.05.2017 о 14 год. 50 хв.

В судовому засіданні 30.05.2017 присутні повноважні представники скаржника, стягувача та органу виконання рішень.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та заперечення проти неї, дослідивши матеріали справи за скаргою, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_5, за заявою стягувача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49101205 з виконання наказу виданого 08.10.2015 господарським судом Луганської області по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011), якою надано боржнику термін для самостійного виконання рішення до 28.10.2015 включно; попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, його буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

14.01.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6, з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49101205. В мотивувальній частині постанови зазначено, що постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних скасовано.

Постановою від 12.02.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 відновлено виконавче провадження з виконання наказу №3/5014/866/2012 (9/11/2011) від 08.10.2015 у зв'язку з тим, що постановою заступника директора Департаменту начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14.01.2016 ВП №49101205.

01.06.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, у зв'язку з невиконанням боржником у самостійному порядку у строк, визначений державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду, винесено постанову ВП №49101205 про стягнення з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" виконавчого збору у розмірі 50 893 300,77 грн.

Постановою від 14.06.2016 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №3/5014/866/2012 (9/11/2011), виданого 08.10.2015 господарським судом Луганської області.

Як вже зазначалось, предметом розгляду є скарга Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" б/н від 12.07.2016 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Дослідивши матеріали скарги, врахувавши постанову Вищого господарського суду України від 21.03.2017, суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною першою статті 116 ГПК України встановлено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ч 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст.1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження", який діяв на час спірних правовідносин щодо виконання рішення суду (далі Закон України "Про виконавче провадження") виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 вказаного Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом (ч. 1). У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові (ч. 5). У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч. 6).

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання (п. 2); скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 4).

Скасовуючи прийняті у справі судові рішення, Вищий господарський суд України у постанові від 21.03.2017 №3/5014/866/2012 (9/11/2011) зазначив, що п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" застосовується державним виконавцем в разі повного скасування рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий документ, у той же час, у разі часткового скасування рішення суду виконавче провадження здійснюється державним виконавцем за вирахуванням скасованої частини відповідного рішення.

Таким чином, після прийняття Вищим господарським судом України постанови від 22.12.2015 про скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у даній справі в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних та залишення вказаних судових рішень без змін в іншій частині (основного боргу та судових витрат), наказ господарського суду Луганської області від 08.10.2015 у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) підлягав виконанню у нескасованій частині рішення, а саме: у частині стягнення заборгованості в розмірі 503 912 285,25 грн., витрат зі сплати державного мита в розмірі 25 500,00 грн. та інформаційно-технічних витрат в розмірі 236,00 грн., тобто підлягала стягненню сума у розмірі 503 938 021,25 грн.

Водночас, у силу ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Відповідно до вимог ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

До того ж, в постанові від 14.06.2016 про закінчення виконавчого провадження державний виконавець також посилався на вищезазначену постанову Вищого господарського суду України від 22.12.2015 №3/5014/866/2012 (9/11/2011).

Отже, постанова державного виконавця від 01.06.2016 повинна була бути винесена з урахуванням скасованої частини рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Стосовно позиції ДК Газ України НАК Нафтогаз України, викладеної у листі №31/13-2796 від 27.07.2016, то суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» містить імперативну норму, згідно якої державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, в супереч цим приписам, винесення постанови про стягнення виконавчого збору було здійснено за межами цього строку.

До того ж, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Крім того, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Крім того, за приписами листа 07.09.2006 N 25-2/256/7 «Щодо строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору» Департаменту виконання рішень Міністерства юстиції України державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.

Щодо доводів боржника ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ», викладених у поясненнях, що надійшли 16.05.2017, то суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Дана правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21.03.2017 у справі №910/3250/16.

До того ж, слід зазначити, що чинний Закон України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 №1404-VIII передбачає нову, більш вдосконалену процедуру стягнення виконавчого збору. Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 26 вказаного Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Тобто дана норма, вже передбачена на запобігання вчиненню державними виконавцями подібних затримувань здійснення виконавчий дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 01.06.2016, про стягнення виконавчого збору в розмірі 50 893 300,77 грн. прийнята з порушеннями та не відповідає нормам Закону України «Про виконавче провадження», суперечить практиці Європейського суду з прав людини та нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема.

Державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови не врахував суму існуючої заборгованості, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 22.12.2015, з якої повинен був стягуватись виконавчий збір.

Крім того, у суду відсутні підстави для часткового скасування окремого пункту постанови, оскільки це потягне за собою зміну змісту відповідного пункту і документу в цілому, що згідно з приписами п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, не належить до компетенції суду.

З урахуванням викладеного, скарга Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ б/н від 12.07.2016 (з урахуванням уточнень) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 11112, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, задовольнити.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення постанови ВП № 49101205 від 01.06.2016 про стягнення з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ виконавчого збору в розмірі 50 893 300,77 грн.

3. Визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №49101205 від 01.06.2016, про стягнення з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ виконавчого збору в розмірі 50 893 300,77 грн.

Ухвала господарського суду Луганської області набирає законної сили з моменту її винесення.

Суддя А.В. Іванов