номер провадження справи 27/61/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 Справа № 908/715/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035 м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7)

до Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія (69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, 13)

про стягнення 384 685 грн. 12 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача:. ОСОБА_1, дов. № Др.-1-0117 від 11.01.2017р.

від відповідача: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут, м. Запоріжжя до Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія, м. Запоріжжя про стягнення 363 589 грн. 13 коп. основного боргу, 14 706 грн. 79 коп. пені, 4 813 грн. 25 коп. втрат від інфляції, 1 575 грн. 95 коп. 3 % річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2016 р., справу № 908/715/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 05.04.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/715/17, присвоєно справі номер провадження 27/61/17 та призначено судове засідання на 15.05.2017 р.

Ухвалою суду від 15.05.2017р. розгляд справи відкладався на 01.06.2017р., на підставі ст. 77 ГПК України, у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача, а також, враховуючи, необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

01.06.2017 р. продовжено розгляд справи № 908/715/17.

01.06.2017 р. до початку розгляду справи представник позивача заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 01.06.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві та на підставі договору про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114105KZFJAP116 від 01.11.2016р. В обґрунтування позову зазначив, що між ТОВ «Запоріжгаз Збут» та Командитним товариством «Запорізький завод високовольтної апаратури» Вакатов і компанія» було укладено договір про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів. Відповідно до умов договору, постачальник зобов'язується передати у власність споживача у 2016 році, природний газ, а споживач, зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. На-умовах договору, постачальник передав, а споживач прийняв у листопаді та грудні 2016 року, природного газу, на загальну суму 644 008,36 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 01.11.2016 р. № ЗЗП00012908. та від 31 12.2016 р № ЗЗП00014467, що підписано сторонами договору. Відповідно до п. 4.2 договору, оплата газу здійснюється на умовах 100% передоплати вартості заявленого на наступний розрахунковий період, обсягу газу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу, здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Проте, у порушення названих положень договору, споживачем, у граничні строки, встановлені договором, оплата за поставлений природний газ, не проводилася. Станом на момент звернення до суду, вартість поставленого в межах договору, природного газу у листопаді та грудні 2016 р. залишається не сплаченою, у сумі 363 589,13 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача 363 589 грн. 13 коп. основного боргу, 14 706 грн. 79 коп. пені, 4 813 грн. 25 коп. втрат від інфляції, 1 575 грн. 95 коп. 3 % річних.

Представник відповідача у судові засідання 15.05.2017р. та 01.06.2017р. не зявився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до витягу з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 17.05.2017р. місцем знаходження відповідача у справі є: 69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, 13.

В матеріалах справи міститься оригінал повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвали суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання, яке отримано уповноваженим представником відповідача - 10.04.2017р. Козлова.

Крім того, 31.05.2017р. позивач надав суду докази надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача, оскільки в позовній заяві від 29.03.2017 р. № 2р/-ск-1256-03Т7, помилково невірно вказана юридична (поштова) адреса відповідача. Так, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місце знаходження Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія - 69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, 13.

Господарський суд звертає увагу сторін, що ухвалу суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання на 15.05.2017р. та ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 01.06.2017р. надіслано саме на адресу відповідача, зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно розяснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких розяснень президії Вищого арбітражного суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобовязання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 01.06.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Господарським судом встановлено, що 01.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» (постачальник) та Командитним товариством Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія (споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114105KZFJAP116.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2026 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно п. 2.9 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

2.9.1 За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

2.9.2 На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

2.9.3 Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу

2.9.4 У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних Постачальника.

Пунктами 1.2 та 1.3 договору сторони узгодили річний плановий обсяг газу до 123 тис. куб. м. та планові обсяги постачання по місяцях.

Пунктом 3.2 договору сторони узгодили, що ціна газу становить 7394,63грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1478,93, всього з ПДВ 8873,56 грн.

Згідно з п. 3.6 договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором.

У розділі 4 договору сторони обумовили порядок та строки проведення розрахунків.

Розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно (4.1 договору).

Оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку (4.2 договору);

100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (4.2.1)

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу 4.2.2).

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (4.2.3).

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (4.3).

Відповідно до п. 11.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 р. до 31 грудня 2016 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем здійснено постачання природного газу відповідачеві в обсягах і порядку, передбачених договором, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств:

- № ЗЗП000012908 від 30.11.2016р. на суму 220 419 грн. 23 коп.,

- № ЗЗП000014467 від 31.12.2016р. на суму 423 589 грн. 13 коп.

При цьому відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання щодо здійснення своєчасної оплати поставленого газу не виконав у повному обсязі, сплативши за платіжним дорученням № 6855 від 21.11.2016 р. суму в розмірі 53000,00 грн., за платіжним дорученням № 6910 від 22.11.2016 р. 77000,00 грн., за платіжним дорученням № 7142 від 21.12.2016 р. 90419,23 грн. та за платіжним дорученням № 7281 від 29.12.2016 р. 60000,00 грн. Всього сплачено відповідачем 280 419 грн. 23 коп., не сплачена сума основного боргу склала 363 589 грн. 13 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, сума основного боргу у розмірі 363 589 грн. 13 коп. відповідям на день розгляду справи не сплачена.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку).

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Правовідносини сторін врегульовано договором № 114105KZFJAP116 від 01.11.2016р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не виконав умови договору № 114105KZFJAP116 від 01.11.2016р. в частині оплати газу у розмірі 363 589 грн. 13 коп., факт виконання зобовязань за договором відповідач належним чином не довів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія, м. Запоріжжя про стягнення 363 589 грн. 13 коп. основного боргу.

У звязку із несплатою відповідачем основного боргу у повному обсязі, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 14 706 грн. 79 коп. пені, 4 813 грн. 25 коп. втрат від інфляції, 1 575 грн. 95 коп. 3 % річних.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Суд вважає встановленим факт несвоєчасного виконання грошових зобовязань відповідачем.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині нарахованої суми 3 % річних в розмірі 1 575 грн. 95 коп., 4 813 грн. 25 коп. втрат від інфляції з використанням способу, обраного позивачем, арифметичних помилок в розрахунку не виявлено, з відповідача підлягає стягненню сума 3 % річних в розмірі 1 575 грн. 95 коп. та 4 813 грн. 25 коп. втрат від інфляції.

Крім того, заявлені вимоги про стягнення 14 706 грн. 79 коп. пені.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобовязань, зазначених у частині другій цієї статті.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем термінів виконання умов договору, пеня заявлена до стягнення правомірно.

Здійснивши за допомогою інформаційної системи «Законодавство» перерахунок пені судом встановлено, що пеня в межах заявленого позивачем періоду становить суму 14 706 грн. 79 коп., яку належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Суд дійшов висновку, що позивачем доведений суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія, м. Запоріжжя про стягнення 363 589 грн. 13 коп. основного боргу, 14 706 грн. 79 коп. пені, 4 813 грн. 25 коп. втрат від інфляції, 1 575 грн. 95 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто, подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому розгляді спору не скористався, письмового відзиву на позов суду не надав. Укладення договору від 01.11.2016р. № 114105KZFJAP116 відповідач не заперечив, доказів повного виконання зобовязання за договором суду не надав.

За таких обставин, позов задовольняється.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут, м. Запоріжжя до Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Командитного товариства Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія (69069 м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035 м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ) 363 589 (триста шістдесят три тисячі пятсот вісімдесят девять) грн. 13 коп. основного боргу, 14 706 (чотирнадцять тисяч сімсот шість) грн. 79 коп. пені, 4 813 (чотири тисячі вісімсот тринадцять) грн. 25 коп. втрат від інфляції, 1 575 (одна тисяча пятсот сімдесят пять) грн. 95 коп. 3 % річних, 5 770 (пять тисяч сімсот сімдесят) грн.. 28 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 06.06.2017р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.