Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

"07" червня 2017 р. Справа № 927/334/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком»,

юридична адреса: вул. Бориспільська, 7, м.Київ,02660;

адреса для листування: вул.Голосіївська,7, корп.2, оф.5/1, м. Київ, 03039

До відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Шабалинівське», вул. Поштова, 5, смт. Короп, Чернігівська обл., 16200

про стягнення 1 864 160 грн 47 коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: 01.06.2017 та 07.06.2017 - ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 02.03.2017, 01.06.2017 - ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 16.01.2017

Від відповідача: 01.06.2017 та 07.06.2017 ОСОБА_3, представник довіреність №б/н від 16.05.2017, 01.06.2017 - ОСОБА_4, представник довіреність №б/н від 16.05.2017

Рішення прийнято після оголошеної в судовому засіданні з 01.06.2017 по 07.06.2017 перерви на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 715006 грн 67 коп. сплачених грошових коштів за товар, що не був поставлений за договором постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016, 921 692 грн 25 коп. штрафу, 881 787 грн 39 коп. неустойки.

Представники сторін в судовому засіданні надали клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволені судом.

17.05.2017 від позивача надійшло клопотання №16-05/17-01 від 16.05.2017 року з поясненням щодо нарахування штрафних санкцій за порушення відповідачем зобовязань та клопотання №16-05/17-02 року від 16.05.2017 року з поясненнями щодо направлення відповідачу вимоги про повернення грошових коштів та оплату штрафу вих.№20-01/17-01 від 20.01.2017. Вказані клопотання з доданими документами залучені до матеріалів справи.

Від позивача надійшла заява №12-05/17-01 від 12.05.2017 року про зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу і штрафу та про збільшення позовних вимог щодо стягнення неустойки, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 674 324,38 грн, неустойку у розмірі 980193,58 грн, повернути позивачу судовий збір у сумі 23,91 грн, стягнути з відповідача 37753,39 грн судового збору.

Суд прийняв вказану заяву позивача та відповідне зменшення позивачем розміру позовних вимог на суму 715 006,67 грн в частині стягнення з відповідача коштів, сплачених за товар, що не був поставлений, та зменшення на суму 247367,87 грн - в частині стягнення штрафу, прийняв збільшення позовних вимог в частині стягнення неустойки на суму 98406,19 грн, і продовжив розгляд справи з урахуванням прийнятої заяви, про що зазначено в протоколі судового засідання від 17.05.2017 та в ухвалі від 25.05.2017.

У судовому засіданні 17.05.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті. Суд заслухав пояснення представника позивача, який виклав та підтримав позовні вимоги урахуванням заяви №12-05/17-01 від 12.05.2017, відповів на питання суду. Представник відповідача виклав заперечення проти позовних вимог, просив у позові відмовити та дав усні пояснення по справі, відповів на питання суду.

У поданому відповідачем відзиві на позовну заяву №45-2017 від 17.05.2017 відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на несприятливі погодні умови 2016 року, на передачу позивачу за видатковою накладною №14 від 30.12.2016 зерна кукурудзи у кількості 588,4т, що у грошовому еквіваленті становить 1 957 300,83 грн. Відповідач, посилаючись на домовленість сторін про те, що вартість непоставленого товару 1 115 006,67 грн. буде оплачена ним шляхом повернення коштів на поточний банківський рахунок позивача за реквізитами, які повідомлені останнім в листі від 01.03.2017, що надійшов на електронну пошту відповідача (і це на думку відповідача підтверджується роздрукованим текстом вказаного листа), повідомив про повернення позивачу грошових коштів згідно з платіжними дорученнями: №1381 від 01.03.2017 на суму 200 000,00 грн., № 1466 від 15.03.2017 на суму 200 000,00 грн, №1494 від 24.03.2017 на суму 100 000,00 грн, №1570 від 25.04.2017 на суму 615 006,67 грн. Відповідач стверджує, що на день розгляду справи 17.05.2017 розрахунки по договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016 здійснені в повному обсязі і будь-яка заборгованість відсутня, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період 07.04.2016-12.05.2017. Окрім того, відповідач зазначив, що ним додатково було сплачено 15 % річних за користування грошовими коштами позивача за період з моменту оплати позивачем попередньої оплати по останню дату періоду повернення коштів, та збільшення на міжбанківському валютному ринку України вартості долару США в національній валюті за період з моменту отримання попередньої оплати до моменту здійснення з позивачем остаточного розрахунку, що підтверджується платіжним дорученням №1571 від 25.04.2017 на суму 247 367,87 грн. Сума розрахунку, за поясненнями відповідача, була здійснена позивачем та направлена в листі від 24.04.2017 на електронну пошту відповідача, що підтверджується на думку останнього роздрукованим текстом даного листа. Представником позивача, в судовому засіданні 25.05.2017, подана заява №24-05/17-02 від 24.05.2017 в якій позивач просить залишити без розгляду попередню заяву про зменшення розміру позовних вимог №12-05/17-01 від 12.05.2017. Вказана заява долучена судом до матеріалів справи.

Представник відповідача залишив розгляд вказаної заяви позивача на розсуд суду.

Оскільки приписами Господарського процесуального кодексу України не передбачено залишення без розгляду заяви, яка вже розглянута судом, та враховуючи ту обставину, що суд прийняв та розглянув по суті заяву позивача №12-05/17-01 від 12.05.2017 року про зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу і штрафу та про збільшення позовних вимог щодо стягнення неустойки, розпочав розгляд спору по суті з урахуванням вимог заяви №12-05/17-01 від 12.05.2017, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви №24-05/17-02 від 24.05.2017 про залишення без розгляду попередньої заяви про зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу і штрафу та про збільшення позовних вимог щодо стягнення неустойки за №12-05/17-01 від 12.05.2017.

В судовому засіданні 25.05.2017 представником позивача подана заява №24-05/17-01 від 24.05.2017 про зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу і штрафу та про збільшення позовних вимог щодо стягнення неустойки, 30% річних, посилаючись на те, що при поданні позовної заяви позивачем помилково було розраховано суму боргу без врахування збільшення на міжбанківському валютному ринку України вартості долару США. Позивач просить збільшити позовні вимоги про стягнення основного боргу на суму 209642,51 грн у звязку зі збільшенням на міжбанківському валютному ринку України вартості долару США та проведеним розрахунком на підставі п. 7.1.2 договору. Одночасно позивач, посилаючись на часткову сплату відповідачем боргу 100 000,00 грн - 24.03.2017 та 615 006,67 грн - 25.04.2017, просить зменшити позовні вимоги про стягнення основного боргу на 715 006,67 грн. Крім того, у звязку із частковою сплатою відповідачем штрафних санкцій у розмірі 247 367,87 грн, позивач просить зменшити позовні вимоги в цій частині на суму 247 367,87 грн та стягнути штраф у розмірі 674 324,38 грн. У звязку з тим, що у позовній заяві неустойку було розраховано до 23.03.2017, а зобовязання по основному боргу відповідач виконав лише 25.04.2017, то позивач просить збільшити суму неустойки на 98 406,19 грн та стягнути з відповідача 980 193,58 грн неустойки. Також позивач просить збільшити позовні вимоги на суму нарахованих 30% річних в розмірі 73 858,82 грн. У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 29 070,29грн та повернути позивачу сплачений судовий збір у сумі 8 707,00грн. Вказана заява долучена судом до матеріалів справи.

Представник відповідача залишив розгляд заяви позивача №24-05/17-01 від 24.05.2017 на розсуд суду.

У п. 3.10, 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011, зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, оскільки вимоги про стягнення 30% річних не були заявлені позивачем при подачі позову та до переходу суду до розгляду справи по суті (17.05.2017 суд перейшов до розгляду спору по суті, що підтверджується протоколом судового засідання від 17.05.2017), то суд розцінює заяву позивача в цій частині, як заяву про зміну предмета позову, оскільки мають місце нові вимоги, та відповідно відсутні у позивача процесуальні підстави для збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 30% річних. За таких обставин, суд залишає без розгляду заяву позивача в частині збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача 30% річних у сумі 73 858,82 грн.

Окрім того, суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноваження особи, що підписала заяву №24-05/17-01 від 24.05.2017, докази сплати судового збору за розгляд даного позову, з урахуванням попередньо поданої позивачем заяви №12-05/17-01 від 12.05.2017, враховуючи приписи ст.22 ГПК України прийняв заяву позивача №24-05/17-01 від 24.05.2017 в частині збільшення позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу у сумі 209 642,51грн.

Суд зазначає, що заявлені позивачем зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу на суму 715 006,67 грн, зменшення позовних вимог на суму 247 367,87 грн штрафних санкцій та збільшення позовних вимог на суму неустойки на 98 406,19 грн, заявлені позивачем у заяві №24-05/17-01 від 24.05.2017 були прийняті судом відповідно до поданої позивачем заяви №12-05/17-01 від 12.05.2017, і повторного процесуального прийняття до розгляду не потребують.

Таким чином, з урахуванням поданих позивачем заяв, суд доходить висновку, що предметом розгляду є вимоги про стягнення з відповідача основного боргу (попередньої оплати з урахуванням п.7.1.2 договору) в розмірі 209 642,51 грн, штрафу в розмірі 674 324,38 грн, неустойки у розмірі 980 193,58 грн, а разом 1 864 160,47 грн.

Позивач у поданих суду письмових пояснення вих.№24-05/17-02 від 24.05.2017 вважає відзив відповідача необґрунтованим та просить задовольнити позов у повному обсязі. Одночасно, у поясненнях позивач зазначає, що отримання відповідачем вимоги № 20-01/17-01 від 20.01.2017 підтверджується тим, що у призначенні платежу у платіжному дорученні від 25.04.2017 відповідач посилався на лист № 20-01/17-01 від 20.01.2017, а це і є пред'явлена позивачем вимога (дата і номер співпадають). Також позивач у своїх поясненнях зазначає, що акт звірки не може використовуватися як письмова форма підтвердження суми боргу, оскільки цей акт не містить посилань на умови договору. Стосовно оплати штрафних санкцій відповідачем відповідно до листа з електронної пошти, позивач повідомляє, що якщо лист і був скерований з електронної адреси позивача, то особа, яка його надсилала не була наділена відповідними повноваженнями визначати суму боргу відповідача. Крім того, лист не містить підпису та відтиску печатки, лише за умови наявності яких документ отримує відповідний статус.

У відзиві на позовну заяву (додаткові пояснення) вих.№49-2017 від 25.05.2017 відповідач позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування поданого відзиву відповідач, крім раніше наведених заперечень, додатково зазначає, що у відповідача відсутнє прострочення виконання зобов'язання по поставці товару, внаслідок надання позивачем недостовірних доказів до позовної заяви, що в межах строку дії договору між сторонами було укладено додаткову угоду №2К від 30.12.2016 до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016. Відповідно до умов якої, постачальник зобов'язується поставити кукурудзу 3 класу, урожаю 2016 року, у кількості 588,400 т, по ціні за залікову вагу 3 326,48 грн/т на загальну суму 1 957 300,83 грн, у строк до 30 грудня 2016 (фактично додатковою угодою змінено кількість і строк поставки). На виконання змінених умов договору, СТОВ «Шабалинівське» було передано, а ТОВ «Украгроком» прийнято кукурудзу 3 класу у кількості 588,400 т, що у грошовому еквіваленті становить 1 957 300,83 грн, та підтверджується видатковою накладною №14 від 30.12.2016, в тому числі, при поставці 588,400 т, сума за користування коштами позивача (курсова різниця та 15% річних) склала 308 039,17 грн. Відповідач стверджує, що йому не було відомо про направлену позивачем на його адресу вимоги за вих. № 20-01/17-01 від 20.01.2017 цінним листом від 26.01.2017 із штрих кодовим ідентифікатором 757, фіскальний чек № 2461 від 26.01.17, за якою позивач відмовляється від поставки товару у зв'язку із тим, що відповідачем була недопоставлена частина товару, та вимагає повернути грошові кошти, сплатити штраф, неустойку. Відповідач повідомляє, що вказана вимога йому була надана лише разом із позовною заявою, що сплата штрафу і неустойки не є обов'язком відповідача за договором, і вимога позивача є безпідставною, і такою, що суперечить положенням договору та не може братись судом до уваги. Відповідач також зазначає, що позивач у своєму клопотанні за вих. №16-05/17-01 від 16.05.2017, надаючи додаткові доводи про наявність витрат і збитків для позивача внаслідок порушення відповідачем строків поставки, не враховує укладену між сторонами додаткову угоду №2К від 30.12.2016, де встановлено строк поставки товару до 30.12.2016 р. у кількості 588,400 т.

Ухвалою суду від 25.05.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 15.06.2017, включно.

У письмових поясненнях за вих.№30-05/17-02 від 30.05.2017 позивач зазначає, що додаткова угода №2К від 30.12.2016, на яку посилається відповідач в своїх запереченнях, не змінює умови договору та додаткової угоди №1К від 07.04.2016, а лише свідчить про узгодження поставки додаткової партії товару. Відповідно до умов п. 2.1 договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016 ціна товару, кількість, номенклатура, асортимент і загальна вартість кожної конкретної партії товару, що придбається на умовах договору, або умови їх визначення передбачаються в додаткових угодах. Позивач вважає, що поставка відбулась саме на виконання умов додаткової угоди №1К від 07.04.2016, що підтверджується зарахуванням відповідачем проведеної поставки товару по видатковій накладній №14 від 30.12.2016 та аналізом податкових накладних, розрахунків коригування та податковими деклараціями. Так, при перерахуванні позивачем на рахунок відповідача передоплати, у відповідача виникли податкові зобовязання. На дотримання Податкового кодексу України, відповідачем було складено податкові накладні №6 від 20.04.2016 та №7 від 21.04.2016. Відповідач склав та зареєстрував вказані податкові накладні, а позивач відобразив їх в додатку №5 «Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагента» до своїх податкових декларацій з ПДВ. Так, податкову накладну №6 від 20.04.2016 відображено в Уточнюючому розрахунку за квітень 2016 до податкової декларації з ПДВ за червень 2016, а податкову накладну №7 від 21.04.2016 відображено в податковій декларації з ПДВ за травень 2016. При частковій поставці відповідачем позивачу кукурудзи 30.12.2016, відповідачем було складено Розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, в яких причиною коригування вказано «зміна номенклатури». Тобто, відповідач відніс суму часткової поставки кукурудзи 3кл. в рахунок передоплати за кукурудзу. У березні та квітні 2017 відповідач здійснив часткові повернення коштів передоплати. На кожне таке повернення відповідач надав Розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, а позивач відобразив ці Розрахунки у податкових деклараціях з ПДВ за березень 2017 та квітень 2017 відповідно. В Розрахунках причиною коригування вказано «Повернення попередньої оплати».

У відзиві на позовну заяву за вих. №49-2017 від 25.05.2017 відповідач зазначає, що в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 209 642,51 грн, у відповідача відсутнє прострочення виконання зобовязання по поставці товару, а у позивача відсутні будь-які правові підстави для стягнення коштів у сумі 209 642,51 грн, що за умовами договору є сумою здорожчання вартості долара США по відношенню до національної валюти за період з моменту здійснення передоплати за товар до моменту направлення вимоги про повернення коштів, у разі повної не поставки товару. В межах строку дії договору, між сторонами було укладено додаткову угоду №2К від 30.12.2016 до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016, якою було встановлено фіксовану кількість товару, змінено загальну вартість товару за договором і змінено строк поставки. На виконання змінених умов договору, відповідачем було передано, а позивачем прийнято кукурудзи 3 класу у кількості 588,400 т, що у грошовому еквіваленті становить 1 957 300,83 грн з ПДВ, та підтверджується видатковою накладною №14 від 30.12.2016. Товар було отримано представником покупця на підставі довіреності на отримання товару №2306 від 30.12.2016 в строки і на умовах, передбачених в договорі та цій додатковій угоді. Відповідач вважає, що сторонами встановлена поставка товару на суму 1 957 300,83 грн, в кількості 588,400 т, у строк до 30.12.2016, а порядок повернення надлишку коштів попередньої оплати договором не урегульований. Крім того, відповідач зазначає, що загальна сума, що була нарахована позивачем у вигляді курсової різниці та 15% річних на суму попередньої оплати, сплачена відповідачем становить 555 407,04 грн.

У поданих суду письмових поясненнях за вих.№01-06/17-01 від 01.06.2017, щодо нарахування курсової різниці, позивач зазначає, що право позивача на збільшення суми грошових коштів, що підлягає поверненню позивачу, на суму курсових різниць наступає, згідно п. 7.1.2 договору, у разі повної не поставки товару та у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України вартості долару США. Оскільки, станом на 01.12.2016 мала місце повна непоставка відповідачем товару, у звязку з чим у позивача виникло право на нарахування курсових різниць. Часткову поставку відповідач здійснив поза межами граничного строку на поставку після 30.11.2016, та після того як у позивача виникло право на нарахування курсової різниці.

Відповідачем подано клопотання за вих. №50-2017 від 06.06.2017, в якому просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (неустойки і штрафу) та, зокрема, зазначає, що заявлена сума штрафу та неустойки є неспіврозмірною з розміром повернутої передоплати, на даний час будь-яка заборгованість відсутня, негативні наслідки заподіяні простроченням відповідача компенсовані відповідачем із врахуванням знецінення курсу долара США та 15% річних, відповідач не ухилявся від повернення передоплати позивачу та, вживав достатні заходи для виконання зобовязання. Крім того, відповідач просить врахувати ту обставину, що основним видом господарської діяльності та джерелом доходу відповідача є вирощування сільськогосподарських культур, прибуток від якої ставиться в залежність від погодних умов, кількісних і якісних характеристик врожаю, носить ризикований та сезонний характер, а фінансові показники відповідача за наслідками діяльності за 2016 рік підтверджують збитковість підприємства.

Позивач у відзиві №б/н від 01.06.2017 на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та неустойки стверджує, що розмір штрафу та неустойки було погоджено сторонами у договорі, зменшення неустойки є правом, а не обовязком суду, що відповідач не надав доказів які б підтверджували виняткові обставини, які стали причиною невиконання ним своїх зобовязань за договором, а несприятлива фінансова ситуація відповідача утворилась внаслідок його власної господарської діяльності.

Розглянувши подані матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив:

З огляду на подані позивачем та прийняті судом заяви, суд розглядає остаточні позовні вимоги позивача в розмірі 1 864 160,47 грн, які складаються з: вимоги про стягнення з відповідача основного боргу (попередньої оплати з урахуванням п.7.1.2 договору) в розмірі 209 642,51 грн, штрафу в розмірі 674 324,38 грн, неустойки у розмірі 980 193,58 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обовязків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та визнають сторони, 07.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроком» (позивач, покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Шабалинівське» (відповідач, постачальник) було укладено договір постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (далі - товар), в асортименті, у строки і на умовах, передбачених даним договором і Додатковими угодами, які є невідємними частинами договору.

Укладений між сторонами договір №ФКв070416-01 від 07.04.2016 за своєю правовою природою є договором поставки (а.с. 80-82 т.1).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору, ціна товару, кількість, номенклатура, асортимент і загальна вартість кожної конкретної партії товару, що придбається на умовах договору, або умови їх визначення передбачаються в додаткових угодах. Ціну договору становить загальна вартість товару, що придбається за цим договором і визначається згідно додаткових угод.

Згідно з п. 3.1 договору поставка здійснюється на умовах, які встановлені в додаткових угодах до договору. За основу приймаються умови в тлумаченні «Інкотермс 2010». У випадку невідповідностей між умовами «Інкотермс 2010» та умовами даного договору (додаткової угоди) умови даного договору (додаткової угоди) мають переважну силу.

Відповідно до п. 3.3. договору, моментом передачі/поставки товару визначається дата підписання сторонами видаткової накладної на товар. Поставка вважається здійсненою постачальником належним чином та в повному обсязі з моменту, коли постачальник надасть покупцю товар та повний пакет супровідної документації на товар.

Пунктом 10.1 договору №ФКв070416-01 від 07.04.2016 сторони передбачили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до повного виконання зобовязань за договором.

07.04.2016 між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №1К до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016 (далі - додаткова угода №1К від 07.04.2016), за умовами якої постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти й оплатити кукурудзу, українського походження, врожаю 2016 року, надалі товар, у кількості, визначеній на умовах даної додаткової угоди, в строки і на умовах, передбачених в договорі та цій додатковій угоді. Загальна вартість товару, що повинен бути поставлений згідно умов цієї додаткової угоди, на дату укладання цієї додаткової угоди становить суму у розмірі 3 413 675,00 грн без ПДВ, ПДВ 20% - 682 735,00 грн, разом з ПДВ 4 096 410,00 грн, що становить еквівалент 157 857,80 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. Клас товару може бути змінений, про що сторони підписують додаткову угоду (п.1.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016).

У п. 2.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016 (а.с.83-86 т.1) сторони встановили, що базова кількість товару за цією додатковою угодою становить 1050 метричних тонн. При визначенні базової кількості товару сторони приймають до уваги ринкову вартість однієї метричної тонни товару на момент укладення цієї додаткової угоди (далі базова вартість однієї метричної тонни товару). Базова вартість однієї метричної тони товару становить 3 900,00 грн з ПДВ. Базова кількість товару та базова вартість однієї метричної тонни товару використовуються виключно для зазначення кількості товару та ціни за одиницю товару в податкових накладних, які виписуються по факту здійснення покупцем попередньої оплати за товар, відповідно до п. 5.1.1 цієї додаткової угоди. Поставка товару відбувається за фіксованою кількістю товару та фіксованою ціною однієї метричної тонни товару.

У пункті 2.2.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016 сторони домовились, що фіксована ціна однієї метричної тонни товару може бути визначена в наступному порядку: 1) до 23.11.2016 покупець надає цінову пропозицію вартості однієї метричної тонни товару (з вирахуванням з ціни товару вартості користування чужими грошовими коштами за період з моменту оплати (списання грошових коштів з банківського рахунку покупця) покупцем попередньої оплати по останню дату періоду поставки товару передбаченого п. 3.2 даної додаткової угоди, у розмірі 15% річних) постачальнику, який у разі згоди в той же день офіційним листом підтверджує цінову пропозицію покупця. 2) Сторони укладають відповідну додаткову угоду.

Додатковою угодою №1 від 22.11.2016 до додаткової угоди №1К від 07.04.2016 до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016 (а.с. 87 т.1), сторони вирішили зменшити загальну вартість товару, який має бути поставлений та виклали п. 1.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016 в наступній редакції: «Постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти й оплатити кукурудзу, українського походження, врожаю 2016 року, надалі товар, у кількості, визначеній на умовах даної додаткової угоди, в строки і на умовах, передбачених в договорі та цій додатковій угоді. Загальна вартість товару, що повинен бути поставлений згідно умов цієї додаткової угоди, на дату укладання цієї додаткової угоди становить суму у розмірі 2 560 256,25 грн без ПДВ, ПДВ 20% - 512 051,25 грн, разом з ПДВ 3 072 307,50 грн, що становить еквівалент 118 393,35 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. Клас товару може бути змінений, про що сторони підписують додаткову угоду.».

Окрім того, у п.2 додаткової угоди №1 від 22.11.2016 до додаткової угоди №1К від 07.04.2016 сторони встановили, що на підставі п.2.2.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016 до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016, сторони вирішили визначити фіксовану ціну однієї метричної тонни товару у розмірі 3 326,48 грн з ПДВ.

За умовами п.3 додаткової угоди №1 від 22.11.2016 до додаткової угоди №1К від 07.04.2016 сторони вирішили, що поставка товару за додатковою угодою №1К здійснюватиметься на ТОВ «Чернігівський елеватор», що знаходиться за адресою: 16431, Чернігівська обл., Борзнянський р-н, с. Велика Доч, вул. Шкільна, 1-В (Пункт призначення).

Додаткова угода №1 від 22.11.2016 до додаткової угоди №1К від 07.04.2016 вступає в силу з дати її підписання сторонами.

Відповідно до п.3.2 додаткової угоди №1К від 07.04.2016 постачальник зобов'язаний до 30.11.2016 року передати покупцю в повному обсязі товар, найменування, кількість, якість, асортимент, комплектність якого відповідають умовам договору.

У відповідності з п.п. 3.3, 3.4, 3.7 додаткової угоди №1К від 07.04.2016, для цілей пункту 3.1 цього договору, перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається в момент передачі/поставки товару (відповідно до п. 3.3 договору). Перехід права власності на товар до покупця підтверджується складською квитанцією та видатковою (товарною) накладною постачальника, оформленою датою прийняття товару. Поставка товару партіям не допускається.

За приписами ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу.

Так, у п. 5.1.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016, сторони погодили, що попередня оплата за товар здійснюється в розмірі 3 072 307,5 грн, що становить еквівалент 118393,35 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї Додаткової угоди. Попередня оплата повинна бути здійснена покупцем не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів після підписання цієї додаткової угоди та надання постачальником таких документів: - оригінал підписаного сторонами договору та додаткової угоди; - оригінал рахунку фактури.

Остаточний розрахунок - протягом 7-и банківських днів після прийняття покупцем товару в повному обсязі та надання постачальником наступних документів: складська квитанція на товар із зазначенням переоформлення товару на покупця, висновок про якість товару, рахунок-фактура постачальника на товар, видаткова (товарна) накладна на товар, податкова накладна на товар (п.5.2.1 додаткової угоди №1К від 07.04.2016).

Відповідачем був предявлений позивачу рахунок-фактура № СФ-0000005 від 18.04.2016 на оплату кукурудзи в кількості 787,711 т на суму 3 072 307,50 грн (а.с. 88 т.1).

Як свідчать матеріали справи та не спростовує відповідач, на виконання умов договору від 07.04.2016 та додаткової угоди №1К від 07.04.2016 позивачем 20.04.2016 було перераховано відповідачу платіжним дорученням №1705 кошти в сумі 1 638 564,00 грн та 21.04.2016 платіжним дорученням №1748 1 433 743,50 грн, а всього 3 072 307,50 грн. з призначенням платежу «Передплата за кукурудзу згідно рахунку №СФ-0000005 від 18.04.2016 та договору №ФКв070416-01 від 07.04.2016 в т.ч. ПДВ 20%» (а.с. 89, 90 т. 1).

Проте, відповідач зобов'язання щодо поставки товару виконав частково, поставивши позивачу кукурудзу 3кл. в кількості 588,4 т, по ціні без ПДВ 2772,07грн, на загальну суму 1 957 300,83 грн із ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 14 від 30.12.2016, підписаною представниками та скріпленою відтисками печаток обох сторін, в якій йдеться посилання на договір №ФКв070416-01 від 07.04.2016 (а.с. 91 т.1).

Факт поставки відповідачем позивачу кукурудзу 3кл. в кількості 588,4 т, по ціні без ПДВ 2772,07грн, на загальну суму 1 957 300,83 грн із ПДВ сторонами визнається.

Однак, заперечуючи проти позову відповідач посилається на укладення 30.12.2016 між сторонами додаткової угоди № 2К до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.14.2016, відповідно до умов якої, як стверджує відповідач, змінено кількість і строк поставки. Відповідач вважає, що з його сторони відсутнє будь-яке прострочення виконання зобовязання по поставці товару, адже поставка здійснена в повному обсязі, в межах визначеного договором строку з урахуванням умов додаткової угоди №2К - до 30.12.2016 за видатковою накладною № 14 від 30.12.2016 в кількості 588,4 т, на загальну суму 1 957 300,83 грн із ПДВ.

З приводу викладеного суд зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроком» в особі директора Київського представництва ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності №б/н від 04.01.2016 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Шабалинівське», в особі директора ОСОБА_6, який діє на підставі Статуту, 30.12.2016 підписано додаткову угоду №2К до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016 та скріплено відтисками печаток обох сторін (а.с. 198-199 т.2) (далі додаткова угода №2К від 30.12.2016).

Зі змісту додаткової угоди №2К від 30.12.2016, вбачається, що постачальник повідомляє та підтверджує, що товар, що поставляється за цим договором, є товаром власного виробництва, який вирощений постачальником, та поставляється покупцю вперше. Загальна вартість товару за цією додатковою угодою складає 1 957 300,83 грн. Базові умови поставки EXW (франко-склад, сертифікований зерновий склад), (Інкотермс 2010): ТОВ «Чернігівський елеватор», 16431, Чернігівська область, Борзнянський район, с. Велика Доч, вул. Шкільна, 1-В. Строк передачі/поставки до 30.12.2016. Умови оплати:100% оплата впродовж 120 (сто двадцяти) банківських днів по факту передачі/поставки, або у іншій спосіб, що не суперечить діючому законодавству.

Дослідивши зміст додаткової угоди №2К від 30.12.2016 суд встановив, що вказана додаткова угода не містить будь-яких застережень, щодо внесення змін до строків поставки кукурудзи - до 30.11.2016 року, щодо загальної вартості поставки кукурудзи 3 072 307,50грн., які встановлені сторонами у діючій на час розгляду справи та не визнаної недійсною додаткової угоди №1К від 07.04.2016 та додаткової угоди №1 від 22.11.2016. Зміст додаткової угоди №2К від 30.12.2016 також не містить посилань щодо будь-яких змін як умов додаткової угоди №1К від 07.04.2016, додаткової угоди №1 від 22.11.2016, так і умов договору постачання сільськогосподарської продукції №ФКв070416-01 від 07.04.2016. Також спірна додаткова угода №2К від 30.12.2016 не містить умов, щодо припинення дії додаткової угоди №1К від 07.04.2016 та додаткової угоди №1 від 22.11.2016 у звязку із укладенням сторонами додаткової угоди №2К від 30.12.2016.

Окрім того, суд погоджується з позицією позивача, що поставка відповідачем 30.12.2016 спірної кукурудзи 3кл. відбулася саме на виконання умов додаткової угоди №1К від 07.04.2016 (з урахуванням умов додаткової угоди №1 від 22.11.2016) з огляду на наведені позивачем та відповідачем пояснення, надані податкові накладні, податкові декларації, Розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних щодо здійсненого податкового обліку за результатами господарських операцій вчинених позивачем та відповідачем по зарахуванню відповідачем проведеної поставки товару по видатковій накладній №14 від 30.12.2016, саме в рахунок передоплати за кукурудзу, здійсненої позивачем на виконання умов додаткової угоди №1К від 07.04.2016, в той час, як умовами додаткової угоди №2К від 30.12.2016 року встановлена для покупця 100% оплата впродовж 120 (сто двадцяти) банківських днів по факту передачі/поставки кукурудзи.

Слід зазначити, що додаткова угода №2К від 30.12.2016 року не є підставою позову.

Враховуючи вище викладене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову та посилання на додаткову угоду №2К від 30.12.2016 року.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач частково виконав умови договору від 07.04.2016, додаткової угоди №1К від 07.04.2016 та додаткової угоди №1 від 22.11.2016, поставивши позивачу в рахунок попередньої оплати у сумі 3 072 307,50грн. - кукурудзу 3кл на суму 1 957 300,83 грн із ПДВ, у звязку з чим відповідач не передав позивачу товару на суму попередньої оплати - 1 115 006,67грн.

Відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як свідчать матеріали справи, 26.01.2017 позивач направив на адресу відповідача цінним листом (штрихкодовий ідентифікатор 757) вимогу за вих. №20-01/17-01 від 20.01.2017 про повернення грошових коштів та оплату штрафних санкцій, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 26.01.2017 та фіскальним чеком №2461 від 26.01.2017 (а.с. 92-95 т.1). Окрім того, у вказаній вимозі ТОВ «Украгроком» відмовляється від поставки відповідачем (недопоставленої) частини товару та вимагає від відповідача повернення грошових коштів.

Надана сторонами інформація з офіційного сайту ДППЗ «Укрпошта» відстеження пересилання поштових відправлень свідчить про те, що цінний лист із штрихкодовим ідентифікатором 757 відправлений позивачем 26.01.2017 на адресу відповідача надійшов до відділення звязку Короп 28.01.2017 та повернутий за зворотною адресою 28.02.2017 за закінченням встановленого терміну зберігання.

Вказане свідчить про безпідставність посилання відповідача на неотримання вимоги позивача за вих. №20-01/17-01 від 20.01.2017, оскільки відповідач не скористався своїм правом на отримання адресованої йому позивачем поштової кореспонденції, що свідчить про недобросовісність зі сторони відповідача щодо користування своїми правами.

Із наданих сторонами до матеріалів справи платіжних документів вбачається, що відповідач згідно з платіжними дорученнями: №1381 від 01.03.2017 на суму 200 000,00 грн, №1466 від 15.03.2017 на суму 200 000,00 грн, №1494 від 24.03.2017 на суму 100 000,00 грн та №1570 від 25.04.2017 на суму 615 006,67 грн з призначенням платежу «Повернення попередньої оплати за кукурудзу згідно листа №20-01/17-01 від 20.01.2017 та договору №ФКв 070416 від 07.04.2016 в т.ч. ПДВ» (а.с. 142-145 т.2), повернув попередню оплату позивачу.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не здійснив у строк до 30.11.2016 поставку кукурудзи та відбулося збільшення на міжбанківському валютному ринку України вартості долару США, просить стягнути з відповідача 209 642,51грн основного боргу (попередньої оплати з урахуванням п. 7.1.2 договору), розрахунок додано до матеріалів справи (а.с 180 т.2).

Згідно з п.7.1.2 договору, у разі повної не поставки товару та у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем про повернення грошових коштів вартості долару США в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США в національній валюті на банківський день, що передує даті здійснення покупцем передоплати за товар, сума грошових коштів, що підлягає поверненню покупцю, визначається за формулою:

С=В*(К2/К1)грн, де:

С - сума, що підлягає поверненню покупцю;

В - сума передоплати, перерахована покупцем постачальнику, в національній валюті України гривні;

К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України гривні за курсом продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту htth://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги Покупцем;

К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України за курсом продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті здійснення покупцем передоплати за товар.

Відповідно до п. 5.4 додаткової угоди №1К від 07.04.2016, у випадку здійснення лише часткової поставки товару за цією додатковою угодою, постачальник, у разі відмови покупця від поставки товару, поставка якого прострочена, зобовязаний повернути покупцю грошові кошти у розмірі, визначеному відповідно до п. 7.1.2 договору, за вирахуванням вартості товару, поставленого постачальником покупцю, вказаної у видаткових накладних.

Враховуючи положення п.7.1.2 договору, за позивачем наступає право перерахунку попередньої оплати за товар із врахуванням фактичного курсу продажу долара США на день, що передує даті пред'явлення (направлення відповідачу) вимоги позивачем.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки укладеними між сторонами 07.04.2016 договором та додатковою угодою №1К від 07.04.2016, визначено, що сума грошових коштів підлягає поверненню у разі повної не поставки товару та у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем про повернення грошових коштів вартості долару США в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США в національній валюті на банківський день, що передує даті здійснення покупцем передоплати за товар, то наявні підстави для стягнення боргу, що виник внаслідок не поставки товару з врахуванням курсової різниці - різниці між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах, за вирахуванням вартості товару, поставленого постачальником покупцю.

За умовами договору, курс долара необхідно застосувати в розмірі якій діяв на час направлення вимоги, а це за даними матеріалів справи є 25.01.2017, оскільки направлення вимоги №20-01/17-01 від 20.01.2017 фактично відбулося 26.01.2017, що підтверджується фіскальним чеком № 2461 від 26.01.2017 та описом вкладення у цінний лист від 26.01.2017, а також інформацією з сайту «Укрпошта» за штрихкодовим ідентифікатором №757.

Так, за даними сайту http://www.udinform.com станом на 25.01.2017 курс долара становив 27,24 грн, що є більшим за значенням ніж застосованим позивачем при здійсненні розрахунку у розмірі 27,19 грн станом на 27.01.2017, що не порушує прав відповідача, оскільки розрахунок здійснено із застосуванням меншого показника долара.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості, в розмірі 77169,16 грн, виходячи з того, що позивач правомірно заявив вимогу про стягнення богу з врахуванням курсової різниці. Проте, оскільки позивачем безпідставно не враховано умови п. 5.4 додаткової угоди №1К від 07.04.2016 та здійснену відповідачем поставку товару 30.12.2016 на суму 1 957 300,83 грн при розрахунку курсової різниці, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі 77169,16 грн в частині стягнення основного боргу (1 638 564,00 грн (попередня оплата)+1 433 743,50 грн. (попередня оплата) - 1 957 300,83 грн (поставка)*(27,19/25,43) - 1115006,67 грн (повернута відповідачем попередня оплата)).

Позивач, посилаючись на п. 7.1 договору та прострочку поставки відповідачем товару у строк до 30.11.2016 просить стягнути з відповідача штраф у сумі 674 324,38 грн з урахуванням поданої заяви про зменшення позивачем позовних вимог на суму 247 367,87 грн у звязку із проведеною відповідачем оплатою 25.04.2017 у сумі 247 367,87 грн, розрахованого у розмірі 30% від вартості не поставленого у строк товару 3 072 307,50 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчинюється у письмовій формі (ст.547 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.7.1 договору, сторони досягли згоди, що у випадку відмови від поставки товару (всього або частини) та/або у разі прострочення поставки товару, постачальник зобов'язаний оплатити покупцю неустойку в розмірі 0,5% від визначеної відповідно до умов додаткової угоди вартості непоставленого товару за кожний день прострочення та штраф у розмірі 30% визначеної відповідно до умов додаткової угоди вартості непоставленого Товару, за письмовою вимогою покупця протягом 7 (семи) календарних днів з моменту пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем. У випадку прострочення поставки товару постачальником, покупець має право відмовитись від поставки товару, поставка якого прострочена, та вимагати повернення грошових коштів, а постачальник зобов'язується їх повернути протягом 7 (семи) календарних днів з дати пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем.

Відповідно до п. 3.8. Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Національного банку України, від 21.01.2004, № 22, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Платіжним дорученням №1571 від 25.04.2017 відповідачем здійснено перерахування на рахунок позивача 247 367,87 грн з призначенням платежу «Штрафні санкції зг. Договору №ФКв070416-01 від 07.04.2016 без ПДВ», а тому твердження відповідача про сплату позивачу 15% річних судом не приймається до уваги, оскільки відповідачем в призначенні платежу чітко зазначено - штрафні санкції згідно Договору №ФКв070416-01 від 07.04.2016, і доказів зміни призначення платежу станом на час прийняття рішення відповідачем не подано.

Поданий відповідачем до матеріалів справи лист-розрахунок суми 247 367,87грн. судом не приймається до уваги, оскільки не містить підпису уповноваженої особи позивача.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, прийшов до висновку, що оскільки відповідачем не здійснено своєчасну поставку зерна кукурудзи станом на 30.11.2016 (у строк обумовлений сторонами у додатковій угоді №1К від 07.04.2016) штраф в сумі 674 324,38 грн за прострочення поставки товару з урахуванням зменшення позивачем розміру стягнення штрафу на суму 247 367,87грн. визначено позивачем обґрунтовано.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку в сумі 980 193,58 грн за прострочення поставки товару за період з 01.12.2016 по 24.04.2017.

При цьому, слід зазначити, що позивачем пеня розрахована по періодам, у яких мало місце прострочення поставки товару, зі зменшенням суми, на яку вона нараховувалася після поставки товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач 26.01.2017 звернувся до відповідача з вимогою №20-01/17-01 від 20.01.2017, в якій відмовляється від поставки товару та просить повернути грошові кошти, посилаючись на п. 7.1 договору.

Приймаючи до уваги, що позивач самостійно відмовився від поставки товару і така вимога направлена відповідачу 26.01.2017, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист від 26.01.2017, суд доходить висновку про безпідставність вимог позивача до відповідача про стягнення неустойки за прострочку поставки за період з 26.01.2017 по 24.04.2017 у розмірі 384 183,09 грн. після відмови позивача від поставки відповідачем простроченого товару.

За таких обставин правомірним є нарахування неустойки у розмірі 596 010,49 грн за період з 01.12.2016 по 25.01.2017, включно.

Заперечення відповідача щодо стягнення штрафу та неустойки спростовуються матеріалами справи та вище встановленими судом обставинами під час розгляду справи, а тому не приймаються судом до уваги.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у зв'язку з тим, що заявлена сума штрафу та неустойки є неспіврозмірною з розміром повернутої передоплати, відсутністю заборгованості на даний час, компенсацією відповідачем негативних наслідків заподіяних простроченням відповідача із врахуванням знецінення курсу долара США та 15% річних, вжиття достатніх заходів для виконання зобовязання. Крім того, відповідач просить врахувати ту обставину, що основним видом господарської діяльності та джерелом доходу відповідача є вирощування сільськогосподарських культур, прибуток від якої ставиться в залежність від погодних умов, кількісних і якісних характеристик врожаю, носить ризикований та сезонний характер, а фінансові показники відповідача за наслідками діяльності за 2016 рік підтверджують збитковість підприємства.

Представники позивача проти зменшення розміру неустойки заперечили з підстав, наведених у письмових поясненнях.

Відповідно до ст. 3 та ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Виходячи з цього, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

За результатами оцінки доводів відповідача, викладених в обґрунтування поданого клопотання, приймаючи до уваги майновий стан відповідача (фінансовий звіт за 2016 рік) та той факт, що вся попередня оплата (з урахуванням часткової поставки товару) у повному обсязі повернена позивачу в добровільному порядку, а також з огляду на сезонність діяльності підприємства відповідача, оцінивши співрозмірність штрафу, неустойки, суд встановив наявність виняткової сукупності обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій.

Разом з цим, судом враховано заперечення позивача, що до зменшення розміру неустойки та штрафу.

Судом взято до уваги, що позивачем не було доведено належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України доказами, настання будь-яких реальних збитків або упущеної вигоди від несвоєчасного виконання відповідачем договірних зобов'язань. Доводи позивача щодо наявності збитків, які виникли у позивача у звязку з невиконанням договору з нерезидентом та наявності збитків у вигляді процентів, які позивач заплатив банку за кредитні кошти без доказу наявності всіх складових збитків, без доказів їх сплати, при поданні позивачем копій договорів, які свідчать про ведення відповідачем певної господарської діяльності, не приймаються судом, як підстава для відмови в задоволенні клопотання відповідача.

У випадку нарахування неустойки, штрафу, які є явно завищеними, не відповідають передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1-2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право їх зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, штраф спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка, штраф перетворюються на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

У Рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013 зазначено, що застосовуючи дану норму, суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки (штрафу) й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Таким чином, чинне законодавство передбачає неустойку, штраф в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки, штрафу у результаті порушення зобов'язання, законодавство допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

На підставі наведеного, в даному випадку, враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів сторін, незначний період прострочки, повне повернення попередньої оплати, майновий стан відповідача, а також те, що сплата штрафу та неустойки в повному обсязі може спричинити ускладнення фінансового стану відповідача, заперечення позивача, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафу та неустойки на 30%, відповідно підлягають стягненню штраф у розмірі 472 027,07 грн та неустойка у розмірі 417 207,34 грн.

Приймаючи до уваги, що спір виник з вини відповідача та відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 20212,56 грн пропорційно задоволеним вимогам (з урахуванням того, що відповідач відшкодовує позивачу суму судового збору і на зменшені судом суми штрафу та неустойки).

Позивачем в поданій заяві за вих. №24-05/17-01 від 24.05.2015 заявлено клопотання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Украгроком» суму сплаченого судового збору у розмірі 8707,00 грн. Крім того, в поданій заяві за вих. №12-05/17-01 від 12.05.2015 заявлено клопотання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Украгроком» суму сплаченого судового збору у розмірі 23,91 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроком» за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 37777,29 грн, згідно з платіжним дорученням №7417 від 23.03.2017.

Пунктом 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Аналогічна позиція викладена в абзаці 2 п.2.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Приймаючи до уваги, що позивачем в судовому засіданні було зменшено позовні на суму 654 325,84 грн, не прийнято судом збільшення позовних вимог на суму 73 858,82грн і в цій частині заява залишена без розгляду, а тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», з метою недопущення порушення прав позивача на повернення судового збору, суд доходить висновку, що позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Украгроком» підлягає поверненню з Державного бюджету судовий збір в розмірі 9814 грн 88 коп, сплачений згідно з платіжним дорученням №7417 від 23.03.2017, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи Господарського суду Чернігівської області №927/334/17.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 22, 33, 34, 49, 77, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Шабалинівське» (вул. Поштова, буд. 5, смт. Короп, Коропський район, Чернігівська обл., ідентифікаційний код 39446338) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком» (вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, ідентифікаційний код 30530159) 77169 грн 16коп. боргу, 472 027 грн 07коп. штрафу, 417 207 грн 34коп. неустойки, 20 212 грн 56 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Украгроком» (вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, ідентифікаційний код 30530159) з Державного бюджету України (рахунок №3002; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Чернігівській області; отримувач УК у Чернігові/м. Чернігів/22030101, МФО 853592, ) 9814 грн 88 коп. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №7417 від 23.03.2017, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи Господарського суду Чернігівської області №927/334/17.

Це рішення є підставою для повернення судового збору з Державного бюджету України.

Повне рішення підписано 12.06.2017.

Суддя Н.Ю.Книш