ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р.Справа № 922/1173/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Кременчуцьке лісове господарство" (Полтавська обл., с. М. Кохнівка)
до Товариства з додатковою відповідальністю "УМПІ ГРУП" (м. Харків)
про стягнення 8000,00 грн.,
за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 8000,00 грн. внаслідок невиконання зобов'язання з поставки продукції за договором поставки №07-10/14 від 07.10.2014 р. Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх зобовязань по поставці товару за договором поставки №07-10/14 від 07.10.2014 р.

15.05.2017 р. розгляд справи був відкладений на 29.05.2017 р. о 11:00 год.

Позивач надав лист №275 від 16.05.2017 р., в якому надав пояснення щодо виникнення обовязку відповідача відносно настання строку поставки товару.

Також, у даному листі позивач просить провести розгляд справи, що відбудеться 29.05.2017 р., без присутності його представника на підставі поданих документів, у звязку із скрутним матеріальним становищем підприємства.

Розглянувши клопотання позивача, викладене у зазначеному вище листі, суд вважає за можливе задовольнити його.

Відповідач відзив на позов та витребувані документи суду не надав.

Представник відповідача у призначене судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач згідно зі ст.ст. 64, 87 ГПК України та п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою, вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №22813284 станом на 20.04.2017 р.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

07.10.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №07-10/14 (надалі - договір), за яким постачальник (відповідач) зобов'язується передати у власність покупця товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в рахунках-фактурах, а покупець (позивач) зобов'язується прийняти цей товар та провести його оплату на умовах та в порядку, визначених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна сума даного договору становить суму товару, отриманого по всім накладним на протязі дії даного договору.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору постачальник здійснює поставку товару покупцю згідно усних замовлень покупця протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання відповідного замовлення.

Пунктом 4.2 договору сторони визначили, що покупець, на підставі рахунка-фактури, складеного постачальником, проводить оплату товару у розмірі 100% передоплати.

Відповідно до п. 5.1 договору товар вважається прийнятим покупцем від постачальника за кількістю і якістю (явні недоліки) після підписання уповноваженими представниками сторін відповідної накладної.

Позивач частково оплатив рахунок №55/1 від 07.10.2014 р. на суму 16400,00 грн., в сумі 8000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №893 від 08.10.2014 р.

Як зазначає позивач у позовній заяві та письмових поясненнях він здійснив попередню оплату товару за усним погодженням з відповідачем у розмірі 50% вартості на підставі наданого постачальником рахунком-фактурою №55/1 від 07.10.2014 р. у розмірі 8000,00 грн.

Доказів отримання відповідного замовлення, згідно з п. 3.1 договору, а також погодження відповідача на здійснення оплати у розмірі 50% передоплати, позивач господарському суду не надав.

20.10.2014 р. позивач надіслав відповідачу лист №807, в якому просив повернути грошові кошти, що підтверджується копіями вказаного листа та рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу 27.10.2014 р. поштового відправлення, але відповідач відповіді не надав та грошові кошти позивачу не повернув.

17.11.2014 р. позивач надіслав відповідачу претензію №1 (вих.№870 від 12.11.2014 р.), в якій пропонував повернути суму здійсненої попередньої оплати за товар, розглянути претензію і повідомити позивача про результати у терміни, визначені згідно ст.ст. 7, 8 ГПК України, що підтверджується копіями зазначеної претензії та рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу 18.11.2014 р. поштового відправлення.

У листі-відповіді №25.11.14/1 від 25.11.2014 р. на вищевказану претензію позивача, відповідач зазначив, що умовами договору передбачена 100% передплата за товар, в зв'язку з чим він запропонував позивачу сплатити повну суму за замовлений товар та забрати його.

На лист-відповідь відповідача, позивач в листі №910 від 04.12.2014 р. зауважив про порушення відповідачем п. 3.1 і п. 6.3 договору, а саме щодо повернення попередньої оплати за непоставлений товар та щодо несвоєчасної поставки товару, а також про те, що позивач має право та достатню кількість причин вимагати повернення здійсненої попередньої оплати, і не заперечує проти вирішення спірного питання шляхом здійснення підприємством відповідача поставки обумовленої договором продукції. Суму, що залишилася до сплати, позивач вказав, що перерахує на рахунок відповідача після отримання продукції та оформлення і підписання накладних на отриманий товар.

Доказів відправки відповідачу цього листа позивач господарському суду не надав.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач відповіді не надав, грошові кошти позивачу не повернув і товар не поставив.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

Як вже було зазначено судом вище, згідно умов п. 3.1 договору, відповідач повинен здійснити поставку товару позивачу згідно усних замовлень протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання відповідного замовлення, але позивач не надав доказів щодо дати надання відповідачу відповідного замовлення та отримання ним його, оскільки саме від цієї дати слід відраховувати строк поставки товару.

Таким чином, позивач не надав доказів порушення відповідачем його прав та охоронюваних законом інтересів станом на день подання до господарського суду Харківської області позивачем позовної заяви від 30.03.2017 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки сторонами не встановлено строк поставки товару, позивач повинен був надіслати відповідачу вимогу про поставку товару, а той поставити товар у семиденний строк від дня отримання вимоги.

У випадку не виконання відповідачем свого зобовязання у встановлений строк, позивач мав би право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Але позивач не надав на вимогу господарського суду доказів настання строку поставки відповідачем товару.

Посилання позивача на лист №807 від 20.10.2014 р. та претензію №1 (вих. №870 від 12.11.2014 р.) про повернення суми здійсненої попередньої оплати за товар, суд вважає безпідставним, оскільки із суті укладеного між сторонами договору убачається, що у відповідача відсутнє грошове зобовязання, а існує лише зобовязання по поставці товару, строк виконання якого не визначений сторонами.

Позивач не надав доказів направлення відповідачу вимоги про поставку товару, відмови від договору або його розірвання.

Крім того, позивач не заявляв позовних вимог про відшкодування збитків, а просить стягнути з відповідача кошти внаслідок не виконання зобовязання з поставки продукції за договором поставки №07-10/14 від 07.10.2014 р.

До того ж, позивач не надав доказів оплати товару у розмірі 100% передоплати, як це передбачено п. 4.2 укладеного між сторонами договору.

Тобто, позивач не надав доказів виконання своїх зобовязань за договором в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав доказів в обґрунтування позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 655, 693 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_1