ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р. Справа № 914/2410/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Плотніцького Б.Д.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Михайлишин С.В.

за участю представників:

від позивача: не зявились;

від відповідача(апелянта): ОСОБА_2;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2015р. (суддя Крупник Р.В.)

у справі №914/2410/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року позов задоволено частково. З Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 стягнуто 3181,61 грн. боргу, 318,16 грн. штрафу, 210,00 грн. пені, 171,05 грн. три відсотки річних, 1144,42 інфляційних втрат та 1825,17 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю вимог Позивача, зокрема тим, що Відповідач не подав доказів сплати повної вартості отриманого від Позивача товару (книжкова продукція).

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року у справі № 914/2410/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої доводи скаржник мотивує тим, зокрема, що згідно видаткових накладних від 11.02.2013 року та від 01.04.2013 року, на підставі яких заявлено позов, Відповідач отримав від Позивача книжкову продукцію на загальну суму 11 198, 13 грн. 10 жовтня 2014 року Позивачу повернуто книжкову продукцію на загальну суму 8 497, 08 грн., а протягом жовтня-грудня 2014 року на рахунок Позивача перераховано грошові кошти у сумі 2 701, 05 грн. Також зазначає про те, що інших поставок книжкової продукції, окрім книжкової продукції, зазначеної у вищевказаних накладних, Позивач Відповідачу не здійснював. Таким чином, на переконання скаржника, у останнього відсутня перед Позивачем сума заборгованості, заявлена до стягнення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 04.11.2015 року.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи скаржника, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 11.11.2015р. судом встановлено, що існує необхідність проведення між сторонами акту звірки взаємних розрахунків щодо поставок продукції та їх оплати згідно укладеного договору поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р., у зв'язку з чим ухвалою від 11.11.2015р. сторін було зобов'язано (за ініціативи апелянта) провести звірку взаємних розрахунків щодо поставки та оплати продукції за договором поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р. Підписаний сторонами акт звірки надати суду в строк до 02.12.2015р. з відповідними первинними документами, на підставі яких такий було проведено.

До судового засідання 02.12.2015 сторонами вимог ухвали виконано не було, внаслідок чого скаржником заявлено клопотання про призначення у справі бухгалтерської експертизи.

У зв'язку з заявленим вище клопотанням, 08.12.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача (апелянта), в якому останній пропонує питання, які слід поставити на вирішення експерта.

Ухвалою суду від 09.12.2015 року у справі №914/2410/15 призначено судову експертизу документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності.

Проведення експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Перед експертом поставлено наступні питання:

1. Чи існує грошова заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, м.Київ за договором поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р.?

2. На яку грошову суму та за який період Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м.Київ поставив товар Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, м.Львів відповідно до договору поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р.?

3.Чи розрахувалась Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, м.Львів з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, м.Київ за поставлений останнім товар відповідно до договору поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р.?

4. Чи підтверджується документами бухгалтерського обліку заявлена у позовних вимогах заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, м.Київ за договором поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р.? Якщо так, то на яку суму і за який період?

5.Чи підтверджується документами бухгалтерського обліку прийняття Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, м.Львів від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Київ, товару зазначеного у спірних видаткових накладних №РН-1002266 від 30.03.2012р., №РН-1003464 від 18.05.2012р., №РН-1004666 від 03.07.2012р., №РН-1006060 від 22.08.2012р., №РН-1008566 від 29.10.2012р., які наявні в матеріалах справи та відповідно до яких постачальником є позивач, а одержувачем відповідач?

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, м. Львів зобов'язано здійснити оплату вартості проведення судової експертизи.

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

15 лютого 2017 року на розгляд суду поступило клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку.

У судове засідання сторони та судовий експерт не зявились.

Згідно з пунктом 2.3.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998р., експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Відповідно до абз. 4-5 п. 11 постанови пленуму ВГС України №4 від 23.03.2012р. Про деякі питання практики призначення судової експертизи у разі коли для вирішення поставлених перед експертом питань йому необхідні додаткові матеріали (документи, зразки тощо) він з огляду на положення частини четвертої статті 31 ГПК вправі просити господарський суд про їх надання.

Клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів розглядається господарським судом після поновлення провадження у справі; за необхідності для розгляду такого клопотання суд може витребувати матеріали справи з експертної установи, а також повідомити учасників судового процесу про час і місце проведення відповідного судового засідання. Після розгляду клопотання провадження у справі знову зупиняється, а матеріали справи, якщо вони витребувалися судом, надсилаються до експертної установи. При цьому господарським судам слід мати на увазі можливість настання передбачених пунктами 1.13 і 4.9 Інструкції наслідків у вигляді повернення матеріалів справи суду, який призначив експертизу, або повідомлення експертом суду про неможливість надання висновку.

Ухвалою суду від 22.03.2017 року на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (судовий експерт ОСОБА_4Ю.) скеровано копію книги обліку доходів № 223/12 ФОП ОСОБА_3 за період з 04.01.2012 року по 03.02.2016 року, всього на 27 арк. Провадження у справі зупинено.

6 квітня 2017 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду поступили матеріли справи №914/2410/15 з Висновком експерта № 4842 від 04.04.2017 року. Оскільки обставини, які зумовили зупинення провадження відпали, ухвалою суду від 10.04.2017 року провадження у справі №914/2410/15 поновлено, розгляд справи призначено на 19.04.2017 року.

У звязку перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_5 та з урахуванням положень абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_1 суддів України № 21 від 03.03.2016, розгляд вищевказаної справи 19 квітня 2017 року не відбувся.

Враховуючи те, що обставини, які унеможливили розгляд справи 19 квітня 2017 року відпали, ухвалою суду від 05.05.2017 року розгляд справи призначено на 31.05.2017 року.

У звязку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_5, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 244 проведено автоматичну зміну складу суду, замість судді Михалюк О.В. введено суддю Марка Р.І.

У судове засідання, призначене на 31.05.2017 року зявився Відповідач, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та висловив свої міркування з питань, що виникли в ході розгляду справи.

Позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності представника позивача, який своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області у даній справі скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 03.01.2012р. між сторонами у справі було укладено Договір № Г2/04/12 (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник (позивач) зобовязується систематично поставляти і передавати у власність покупця (відповідач ) для подальшої реалізації книжкову продукцію (надалі Товар) відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобовязується приймати та оплачувати товар у порядку і на умовах, передбачених Договором.

На виконання зобов'язань за вказаним Договором, Позивач, на підставі видаткових накладних №РН-1001023 від 11.02.2013р. та №РН-102325 від 01.04.2013р. передав, а Відповідач прийняв книжкову продукцію на загальну суму 11 198,13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними обома сторонами, скріпленими відбитками їх печаток та не заперечується останніми (а.с. 14-16, 111-113, том І).

Підставою для звернення до суду з позовом у даній справі слугувала та обставина, що Відповідач, за твердженнями Позивача, за отриманий товар розрахувався частково, заборгувавши останньому 3 181, 61 грн. (1 112, 66 грн. заборгованість за накладною №РН-1001023 від 11.02.2013р. та 2 068, 95 грн. заборгованість за накладною №РН-102325 від 01.04.2013р.).

В підтвердження наявності заборгованості у вказаному розмірі до матеріалів справи Позивачем долучено, зокрема, акт звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 30.03.2012 року по 18.12.2014 року (підписаний лише Позивачем), відповідно до даних якого за вказаний період Відповідачу відпущено товар на загальну суму 30 412, 29 грн. (з врахуванням накладної на повернення товару на суму 8 497, 08 грн.) та прийнято грошові кошти від останнього у сумі 18 733, 60 грн.; видаткові накладні №РН-1001023 від 11.02.2013р. та №РН-102325 від 01.04.2013р. та прибуткові касові ордери на загальну суму 18 733, 60 грн. (а.с. 33-52, том І).

З врахуванням вказаних документів, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Позивача, зокрема, в частині стягнення основної суми боргу.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що за отриманий від Позивача товар згідно видаткових накладних №РН-1001023 від 11.02.2013р. та №РН-102325 від 01.04.2013р. розрахувався в повному обсязі: 10 жовтня 2014 року Позивачу повернуто книжкову продукцію на загальну суму 8 497, 08 грн. згідно накладної на повернення товару № ВН-0000356, що не заперечується Позивачем, а протягом жовтня-грудня 2014 року на рахунок Позивача перераховано грошові кошти у сумі 2 701, 05 грн. (платіжні доручення наявні в матеріалах справи, а.с. 106-110, том І). При цьому, Відповідач заперечує факт внесення ним готівки в касу Позивача згідно наявних в матеріалах справи прибуткових касових ордерів та отримання товару за іншими накладними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що накладні (оригінали яких містяться в матеріалах справи, а.с. 140-146, том І), у яких відображено господарські операції з поставки ФОП ОСОБА_3 книжкової продукції для ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 19 214,16 грн., складені з недотриманням вимог законодавства щодо порядку ведення бухгалтерського обліку, а саме: вказані накладні не містять підпису одержувача товару (ОСОБА_2В.) і факт отримання товару за вказаними накладними від Позивача Відповідач заперечує. При цьому, у матеріалах справи наявні копії накладних (оригінали яких оглянуто у судовому засіданні 31.05.2017, у т.ч. накладні за період 2007-2013рр.), що містять підписи обох сторін на загальну суму 19 214,16 грн. (а.с. 164-170, том І), вартісні показники та реквізити яких співпадають з накладними, наданими ФОП ОСОБА_3 Проте, постачальником у вказаних накладних зазначено ФОП ОСОБА_6, який згідно із запереченням Відповідача на відзив на апеляційну скаргу фактично поставляв книжкову продукцію ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 19 214,16 грн.

Для документального підтвердження оплати ФОП ОСОБА_2 вартості поставленої ФОП ОСОБА_3 продукції, Позивачем до матеріалів справи долучено копії прибуткових касових ордерів на суму 18 733,60 грн. Водночас, Відповідачем, в підтвердження сплати коштів на рахунок Позивача, до матеріалів справи долучено оригінали платіжних доручень з відміткою банку про проведення операцій на суму 2 701,05 грн. При цьому, дані платіжних доручень (дата та сума) №373 від 07.11.2014, №374 від 11.11.2014 та №444 від 18.12.2014 відповідають даним прибуткових касових ордерів №35 від 07.11.2014, №36 від 11.11.2014, №38 від 18.12.2014, відповідно.

З врахуванням вказаних обставин, ухвалою суду від 11.11.2015р. сторін було зобов'язано (за ініціативою апелянта) провести звірку взаємних розрахунків щодо поставки та оплати продукції за договором поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р. Підписаний сторонами акт звірки зобовязано надати суду в строк до 02.12.2015р. з відповідними первинними документами, на підставі яких звірку було проведено.

До судового засідання 02.12.2015 сторонами вимоги ухвали суду виконано не було, внаслідок чого скаржником заявлено клопотання про призначення у справі бухгалтерської експертизи.

Згідно Висновку судової експертизи №4842 від 04.04.2017 року, дослідженням поданих документів: не надається за можливе підтвердити наявність грошової заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_3 за договором поставки №Г2/04/12 від 03.01.2012р. ; - підтверджується здійснення господарських операцій з поставки ФОП ОСОБА_3 книжкової продукції для ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 11 198, 13 грн. та повернення ФОП ОСОБА_2 товару для ФОП ОСОБА_3 на суму 8 497, 08 грн. у період з 11.02.2013 по 10.10.2014; - не надається за можливе підтвердити загальну суму перерахованих ФОП ОСОБА_2 грошових коштів для ФОП ОСОБА_3 за продукцію, отриману згідно договору №Г2/04/12 від 03.01.2012р.

При цьому, в дослідницькій частині Висновку експертом зазначено наступне.

Оригінали накладних, у яких відображено господарські операції з поставки ФОП ОСОБА_3 книжкової продукції для ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 19 214,16 грн., складені з недотриманням вимог законодавства щодо порядку ведення бухгалтерського обліку, а саме без підпису однієї зі сторін (ОСОБА_2В.). Даний факт унеможливлює складання висновку щодо документального підтвердження отримання ФОП ОСОБА_2 товару від ФОП ОСОБА_3 згідно зазначених накладних.

Фотокопії накладних, що містять підписи обох сторін, вартісні показники та реквізити яких співпадають з накладними, представленими ФОП ОСОБА_3, складеними без підпису ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 19214,16 грн. Проте постачальником у вказаних накладних зазначено ФОП ОСОБА_7, який згідно із запереченням на відзив на апеляційну скаргу фактично поставив книжкову продукцію ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 19214,16 грн.

Для документального підтвердження оплати ФОП ОСОБА_2 вартості поставленої ФОП ОСОБА_3 продукції на дослідження подано фотокопії прибуткових касових ордерів на суму 18733,60 грн. та платіжні доручення з відміткою банку про проведення операції на суму 2701,05 грн. При цьому дані платіжних доручень (дата та сума) №373 від 07.11.2014. №374 від 11.11.2014, №444 від 18.12.2014 відповідають даним прибуткових касових ордерів №35 від 07.11.2014, №36 від 11.11.2014, №38 від 18.12.2014 відповідно.

Отже, на дослідження подано документи, у яких відображено здійснення ФОП ОСОБА_2 операцій станом на однакові дати і у однакових сумах як з внесення коштів у касу ФОП ОСОБА_3, так і на розрахунковий рахунок вказаного підприємця. У матеріалах справи відсутні дані, що дозволяють ідентифікувати, чи вказані документи підтверджують здійснення різних операцій чи однієї (або внесення коштів на рахунок, або внесення коштів у касу).

Відповідно до вимог п.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 експерту забороняється вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Дані представлених прибуткових касових ордерів на підтвердження оплати ФОП ОСОБА_2 вартості книжкової продукції співставлено з книгою обліку доходів ФОП ОСОБА_3 Результати співставлення наведено у табл. 1.

Таблиця
Прибутковий касовий ордерСумаКнига обліку доходів
/грн./ДатаСума /грн./
№21 від 27.07.2012382,55--
№27 від 13.09.20125200,0013.09.201219895,47
б/н від 29.11.20123000,00--
б/н від 26.12.20122000,0026.12.20121730,05
№26 від 30.10.2013400,0030.10.20132937,65
б/н від 13.09.2013600,0013.09.20135361,97
№27 від 28.11.2013600,0028.11.2013254,59
№28 від 24.12.2013600,00--
№4 від 27.02.2014800,00--
№5 від 28.03.2014400,00--
№6 від 29.04.2014300,0029.04.20147000,00
№8 від 30.05.20141000,0030.05.20143000,00
№9 від 27.06.2014250,00--
№37 від 04.12.2014500,0004.12.2014800,00
№11 від 29.07.2014300,00--
№12 від 29.08.2014200,00--
№30 від 27.10.2014950,0027.10.201413312,64
№35 від 07.11.2014500,0007.11.2014500,00
№36 від 11.11.2014500,0011.11.2014500,00
№38 від 18.12.2014251,0518.12.20145286,65

Отже, відповідно до табл.,1 у книзі обліку доходів не відображено отримання ФОГ ОСОБА_3 грошових коштів у дати складання прибуткових касових ордерів, або відображено загальні суми отриманого підприємцем доходу. Вказаний факт унеможливлює проведення дослідження на предмет документального підтвердження відображення у бухгалтерському обліку ФОП ОСОБА_3 вартісних показників від господарських операцій з отримання грошових коштів від ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 18 733,60 грн.

Також відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про скасування рішення Господарського суду Львівської області від 14 вересня 2015 року по справі №914/2410/2015, складеного ФОП ОСОБА_3, заборгованість за накладними РН-1002266 від 30.03.2012, РН-1003464 від 18.05.2012, РН-1004666 від 03.07.2012, РН-1006060 від 22.08.2012, РН-1008566 від 29.10.2012 відсутня. Тому вказані накладні не надавались суду разом з позовом /т.1.а.с.124-125/.

Разом з тим, в результаті співставлення даних щодо суми та підстави оплати коштів, задокументованих у накладних, представлених ФОП ОСОБА_3, складених без підпису ФОП ОСОБА_2, на загальну суму 19 214,16 грн. та прибуткових касових ордерах, встановлено наступне:

- РН-1002266 від 30.03.2012 - переплата 635,81 грн.

- РН-1003464 від 18.05.2012 - заборгованість 118,44 грн.

- РН-1004666 від 03.07.2012 - заборгованість 213,20 грн.

- РН-1006060 від 22.08.2012 - заборгованість 43,62 грн.

- РН-1008566 від 29.10.2012 - заборгованість 741,11 грн.

Разом з тим, як було зазначено вище, Позивач стверджує про відсутність заборгованості за вказаними накладними.

Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу (ч. 5 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України). Відповідно до статті 43 господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Однак, у даному випадку, встановлені експертом факти мають значення для вирішення даного спору і вносять розуміння у спірні та суперечливі твердження представників сторін, відтак, враховуються при прийнятті рішення.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін виникли з Договору поставки, а тому вони регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у ст. 265 Господарського кодексу України.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім та оплатним.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною першою ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено вище, підставою для звернення до суду з позовом у даній справі слугувала та обставина, що Відповідач, за твердженнями Позивача, за отриманий товар розрахувався частково, заборгувавши останньому 3 181, 61 грн. (1 112, 66 грн. заборгованість за накладною №РН-1001023 від 11.02.2013р. та 2 068, 95 грн. заборгованість за накладною №РН-102325 від 01.04.2013р.).

Так, згідно видаткових накладних від 11.02.2013 року та від 01.04.2013 року, на підставі яких заявлено позов у справі, Відповідач отримав від Позивача книжкову продукцію на загальну суму 11 198, 13 грн.

На підставі накладної на повернення товару № ВН-0000356 від 10 жовтня 2014 року ( а.с. 137, том І) Відповідач повернув Позивачу книжкову продукцію на загальну суму 8 497, 08 грн., що не заперечується останнім.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги твердження Позивача про те, що вказана накладна додатково засвідчує факт поставки Позивачем для Відповідача товару по спірних накладних та по накладних РН-1002266 від 30.03.2012, РН-1003464 від 18.05.2012,РН-1004666 від 03.07.2012 , РН-1006060 від 22.08.2012 та РН-1008566 від 29.10.2012, оскільки накладна на повернення товару № ВН-0000356 містить посилання на реквізити накладних, які датовані починаючи з 2008 року. Разом з тим, у даному випадку, правовідносини сторін виникли з договору поставки від 03.01.2012 року.

Крім того, Позивачем на вимогу суду (за клопотанням експерта) не надано накладні, в яких задокументовано весь обсяг поставки ФОП ОСОБА_3 товарів для ФОП ОСОБА_2 згідно договору №Г2/04/12 від 03.01.2012р. При цьому, ненадання запитуваних судовим експертом документів Позивач пояснив тим, зокрема, що спір виник у звязку з несплатою Відповідачем отриманого товару лише по двох накладних, а саме № РН-102325 від 01.04.2013 року на суму 2068, 95 грн. та № РН-10001023 від 11.02.2013 року на суму 9 129, 18 грн.

Таким чином враховуючи те, що оригінали накладних (РН-1002266 від 30.03.2012, РН-1003464 від 18.05.2012,РН-1004666 від 03.07.2012 , РН-1006060 від 22.08.2012 та РН-1008566 від 29.10.2012), які, за твердженнями Позивача, підтверджують факт поставки книжкової продукції для ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 19 214,16 грн., складені з недотриманням вимог законодавства, а інших накладних, окрім накладних № РН-102325 від 01.04.2013 року на суму 2068, 95 грн. та № РН-10001023 від 11.02.2013 року на суму 9 129, 18 грн., Позивачем суду не подано, суд бере до уваги як належні докази в підтвердження здійснення господарських операцій по договору поставки від 03.01.2012 року накладні № РН-102325 від 01.04.2013 року на суму 2068, 95 грн. та № РН-10001023 від 11.02.2013 року на суму 9 129, 18 грн.

Відповідно до п. 4.4. Договору поставки при виникненні нездоланних перешкод в реалізації поставленого товару..., Покупець має право повернути нереалізований товар... У випадку повернення товару або його уцінки розрахунки сторін здійснюються відповідно до документів, які підтверджують факт повернення товару або факт його уцінки.

Відповідно до п. 4.5. Договору повернення здійснюється шляхом передачі Покупцем товару уповноваженій особі Постачальника в супроводі накладної із зазначенням найменування товару, його кількості, ціни за одиницю, загальної суми, дати отримання товару і номеру накладної. Якщо Постачальник протягом 10 банківських днів не повідомив Покупця про свої зауваження щодо повернутого товару, такий товар вважається прийнятим Постачальником.

Факт отримання Позивачем від Відповідача книжкової продукції згідно накладної на повернення товару № ВН-0000356 від 10 жовтня 2014 року ( а.с. 137, том І) на загальну суму 8 497, 08 грн. Позивачем не заперечується. Пояснень з приводу зазначення у даній накладній видаткових накладних за період з 2008 року по квітень 2013 року (за межами дії договору поставки) Позивачем суду не подано.

Таким чином, з врахуванням викладеного в сукупності, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, судом враховано фактичні обставини справи, докази, які підтверджують доводи сторін, а також висновки судового експерта. Зокрема, те, що Відповідач отримав від Позивача книжкову продукцію на загальну суму 11 198, 13 грн.; 10 жовтня 2014 року Позивачу повернуто книжкову продукцію на загальну суму 8 497, 08 грн., а протягом жовтня-грудня 2014 року на рахунок Позивача перераховано грошові кошти у сумі 2 701, 05 грн. (8 497, 08+2 701, 05=11 198, 13), про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення, на які Позивач не посилався при зверненні до суду з позовом у справі, а у книзі обліку доходів останнього не відображено отримання грошових коштів від Відповідача у дати складання прибуткових касових ордерів, або відображено загальні суми отриманого підприємцем доходу.

Таким чином, судова колегія вважає передчасними висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про невідповідність рішення Господарського суду Львівської області законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому таке підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати у справі, у тому числі за перегляд рішення в апеляційному порядку в сумі 2007, 70 грн. та за проведення судової експертизи в сумі 4 404 грн. покласти на Позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області 14.09.2015 року у справі № 914/2410/15 скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

3. Судові витрати у справі покласти на Позивача.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (02140, м. Київ, пр. М. Бажана, 16/7; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (79049, м. Львів, вул. Драгана, 17/100; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 2007, 70 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку та 4 404 грн. за проведення судової експертизи.

4. На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя Б.Д.Плотніцький

Суддя І.Б. Малех

Суддя Р.І. Марко