ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 914/3111/16

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_2

при секретарі О.Стефанишин

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, вх. №01-05/1362/17 від 21.03.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 20.02.2017 року

у справі № 914/3111/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м.Львів

про: стягнення 1221353,22 грн

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3-представник на підставі довіреності № 14-167 від 11.06.2014 року;

від відповідача : не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 20.02.2017 року у справі №914/3111/16 (суддя Гоменюк З.П.) у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, про стягнення 1221353,22 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 20.02.2017 року у справі №914/3111/16, позивач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Виходячи з аналізу положень ст.1-3 вищенаведеного Закону, учасниками процедури врегулюванні заборгованості (що включає у себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Однак, такий реєстр не сформований і відповідач не має права на списання заборгованості.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.02.2017 р. у справі № 914/3111/16 та задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2017р. справу №914/3111/16 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 24.03.2017 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 11.04.2017 р..

11.04.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву у справі №914/3111/16 до 23.05.2017 року.

Ухвалою суду від 23.05.2017 року розгляд справи відкладався на 30.05.2017 року з мотивів наведених у ній.

Представнику сторони розяснено його права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 30.05.2017 року зявився представник апелянта, подану ним апеляційну скаргу вх. №01-05/1362/17 від 21.03.2017 року на рішення господарського суду Львівської області від 20.02.2017 року у справі № 914/3111/16 підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків відповідно до вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 04.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2116/15-БО-21.

За умовами п.1.1. та п.1.2. договору, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (споживачами покупця). Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діяв в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (стаття 11 договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ обсягом до 35550,000 тис.куб.м.

Згідно з п.3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Відповідно до п.3.4. договору, акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

За умовами п.5.2. договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу підлягає 6384,70 грн., крім того ПДВ 20% 1276,94 грн., всього з ПДВ 7661,64 грн.

Додатковими угодами до договору, а саме: №1 від 10.02.2015 р. , №2 від 10.03.2015 р., №3 від 15.04.2015 р. , № 4 від 15.05.2015 р., № 5 від 05.06.2015 р., № 6 від 20.07.2015 р., №7 від 15.10.2015 р., №8 від 22.10.2015 р., №10 від 25.11.2015 р. статтю 5 договору Ціна газу, статтю 3 договору Порядок та умови передачі газу та статтю 10 договору Інші умови було викладено в нових редакціях.

Договір фактично виконувався сторонами, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з січня по грудень 2015 року включно на загальну суму 185729945,33 грн. Вказані акти підписані без зауважень.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема доданих до позовної заяви розрахунків та поданих позивачем 26.01.2017 р. банківських виписок, а також не заперечується сторонами, відповідач поставлений протягом 2015 року природний газ оплатив в повному обсязі лише в лютому 2016 року.

Відповідно до п.7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У звязку із цим, скаржник посилається на необхідність стягнення із відповідача пеню в сумі 1221353,22 грн., а також у порядку ст.625 ЦК України - 66746,72 грн. 3% річних та 55617,57 грн. інфляційних втрат.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Спірні відносини регулюються також нормами Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Виходячи зі змісту ст.2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 03.08.2012 р. №259 Про видачу ліцензій з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії ОСОБА_1 міському комунальному підприємству Львівтеплоенерго ОСОБА_1 міському комунальному підприємству Львівтеплоенерго було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, з постачання теплової енергії на території України строком на пять років з 23.08.2012 р.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач повністю сплатив суму основного боргу і предметом спору є стягнення з відповідача відповідних сум пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних .

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), відноситься, зокрема кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Цією статтею також визначено, що: процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства; учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із вимогами статті 3 цього Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Отже для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити відповідні дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, однак, як вбачається із встановлених судами обставин справи, відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні вказаних норм права.

Таким чином виходячи із вищенаведеного належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч.2 ст.3 Закону України

"Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для включення до такого реєстру , у матеріалах справи відсутні.

При цьому положення вищевказаного Закону не встановлює порядку та строків такого списання, як і не містить норм, які б передбачали автоматичне списання нарахованих пені, інфляційних втрат та річних з дня набрання чинності Законом або встановлювали процесуальні наслідки набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. У встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення були доведені суду належними доказами.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні, не відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а відтак, рішення господарського суду Львівської області від 20.02.17 р. у справі № 914/3111/16 у відповідності до ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, вх. №01-05/1362/17 від 21.03.2017 року задоволити.

2.Рішення господарського суду Львівської області від 20.02.2017 року у справі № 914/3111/16 скасувати. Прийняти нове рішення яким позов задоволити повністю.

3. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Данила Апостола,1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Киів, вул.Б.Хмельницького,6 )-1098988,93 гнр.пені 66746,72 грн.-3 відсотки річних та 55 617,57 грн. інфляційних нарахувань.

4. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Данила Апостола,1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6 )-18320,30 грн. судового збору у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, вул. Данила Апостола,1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6 )-20 152,33 грн. судового збору у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

7.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 06.06.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.