КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 911/3862/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Марченко В.Ю., Червінчик Є.Е. - представники;

від відповідача: Федоренко А.М. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд - 2000"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 30.01.2017р.

у справі № 911/3862/16 ( суддя О.В. Конюх)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд - 2000"

до Приватного акціонерного товариства "Миронівське хлібоприймальне підприємство"

про стягнення 26 637, 05 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротрейд-2000" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства "Миронівське хлібоприймальне підприємство" про стягнення 26 637,05 грн. збитків у розмірі втраченого зерна.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2017р. у справі № 911/3862/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротрейд - 2000" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду Київської області скасувати та задовольнити позов повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права та неповне з»ясування обставин справи.

Апелянт вважає, висновки суду щодо правомірного здійснення перерахунку убутку у масі сої у відповідності до пункту 1.12 розділу 8 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах» не відповідають нормам матеріального права, оскільки розділ 8 Інструкції регулює діяльність підприємства щодо оформлення зачистки зерна і продукції.

На думку апелянта убуток маси зерна від зниження вологості можливий лише при здійсненні технологічного процесу, а саме сушіння зерна. Списання зерна здійснюється на підставі формули, визначеної п.3.2 глави 3 розділу 3 Інструкції. Списання убутку маси здійснюється після інвентаризації залишків зерна за актами зачистки.

Апелянт зазначає, відповідачем проведено списання убутку маси зерна згідно формули, при цьому не надано доказів здійснення заходів сушіння в період зберігання зерна на зерновому складі або проведення в цей період інвентаризації залишків та складання акту зачистки.

Також, апелянт зазначає, що при короткотривалому зберіганні (12 діб) убуток в масі від зниження вологості в 0,5% є невластивим, оскільки соя не потребувала ніяких додаткових операцій з доробки і була сухою (середньозважена вологість партії 10,74%) та мала значно краще значення, ніж аналогічний показник 12% згідно ДСТУ 4964:2008.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд - 2000" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Тищенко А.І., суддів Отрюха Б.В., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 порушено апеляційне провадження у справі № 911/3862/16, справу призначено до розгляду на 18.04.2017, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Розпорядженням № 09-53/1540/17 від 18.04.2017 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, в зв'язку перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею ( суддею-доповідачем) у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 18.04.2017 справу № 911/3862/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Майданевича А.Г., Отрюха Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд - 2000" прийнято до провадження у новому складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 розгляд справи відкладено на 16.05.2017 у зв»язку з неявкою представника позивача в судове засідання.

В судовому засіданні 16.05.2017 оголошено перерву на 06.06.2017.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

26.05.2016 між Приватним акціонерним товариством "Миронівське ХПП" (зерновий склад за умовами договору) та Товариством з обмеженою відпвоідальністю "Агротрейд-2000" (поклажодавець за умовами договору) укладено договір №42 складського зберігання зерна, відповідно до умов якого:

- поклажодавець зобов'язується передати зерно, а зерновий склад зобов'язується прийняти його на зберігання на умовах визначених цим договором (пункт 1.1 договору);

- якість зерна повинна відповідати державним стандартам та підтверджуватись посвідченням, яке видається зерновим складом. Поклажодавець або зерновий склад має право вимагати проведення перевірки його якості, витрати, пов'язані з проведенням перевірки якості зерна, несе сторона, що її зажадала. Прийом зерна відбувається відповідно до інструкції П-6, П-7 (пункт 2.1 договору);

- поклажодавець проводить завіз зерна на сушку згідно погодженим графіком (пункт 2.5 договору);

- зерновий склад приймає від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечує кількісне та якісне зберігання зерна та здійснює відпуск його поклажодавцю. Зерновий склад доводить якість зерна до погоджувальних кондицій (пункт 3.1 договору);

- зерновий склад надає поклажодавцю додаткові послуги зі зберігання зерна для уникнення псування і втрати його якості (пункт 3.2 договору);

- зерновий склад видає поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше ніж наступного робочого дня після прийняття зерна на зберігання. У разі видачі простого або подвійного складського свідоцтва Зерновий склад повинен здійснити за рахунок поклажодавця страхування зерна від ризиків випадкової загибелі, пошкодження та втрат (пункт 3.3 договору);

- зерновий склад зобов'язується в строк по факту прийняти від поклажодавця 1000 тонн зерна сої вологістю та засміченістю згідно ДСТУ (пункт 4.4 договору);

- при відвантажені зерна поклажодавець зобов'язаний визнавати покращення якості зерна по вологості та сміттєвій домішці згідно "Інструкції про ведення обліку її оформлення операцій із зерном, продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах", затвердженої наказом Мінагрополітики №661 від 3.10.2008 (пункт 4.8 договору);

- строк зберігання зерна до 15.06.2016 (пункт 9.1 договору);

- договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до виконання сторонами зобов'язань (пункт 10.1 договору).

Між сторонами виникли првавовідносини, які регулюються нормами глави 66 Цивільного кодексу України, а також норми спеціального законодавства щодо даної сфери суспільних відносин - Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно п.10 ч.1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Відповідно до ч.2, 3 ст.26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

В силу ч.1 ст.37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію (ч.1 ст. 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

На виконання умов укладеного договору зберігання позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання зерно сої заліковою вагою 504 354,00 кг (сміттєва домішка 2,00, вологість 10,8) та 15 888,00 кг (сміттєва домішок 2,00, вологість 9,00), що підтверджується складськими квитанціями на зерно № №487, 492 від 27.05.2016 та 08.06.2016.

Відповідно до ч.1 ст.938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ч.1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати всіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Умовами договору складського зберігання зерна №42 від 26.05.2016 сторони передбачили, що зерновий склад приймає від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечує кількісне та якісне зберігання зерна та здійснює відпуск його поклажодавцю.

Згідно картки №165 від 27.05.2016 аналізу зерна партії вагою 504 354 кг вологість складає 10,8%, засміченість 2%, стан зерна нормальний, зараженість не виявлена, згідно картки №280 від 07.06.2016 аналізу зерна (дата відбору зразка 07.06.2016) вага партії 15 8888 кг, вологість 9,00%, засміченість 2%, стан зерна нормальний, зараженість не виявлена.

Позивач ствердив, а відповідач не заперечив, що під час відвантаження зерна сої відправку одного вагону було заборонено у зв'язку з наявністю в ньому карантинних об'єктів та перевищення вмісту смітної домішки, що також підтверджується Актом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №60/10-6073/000322-В від 08.06.2016.

09.06.2016 між ПрАТ "Миронівське ХПП" (покупець) та ТОВ "Агротрейд-2000" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 46, відповідно до умов якого продавець продає 6315 т. сої, а покупець оплачує за ціною 10 450,00 грн. за тону.

Як вбачається з акту-розрахунку №175 від 09.06.2016, складеного ПрАТ "Миронівське ХПП", останнє здійснювало зберігання зерна сої, що належало ТОВ "Агротрейд-2000" в кількості 520 274 кг, з них: відвантажено 454 380 кг; придбано відповідно до договору купівлі-продажу №46 від 09.06.2016 - 63 150 кг, втрати у масі за рахунок пониження вологості складають 2549 кг., убуток у масі від зниження сміттєвої домішки зверх списаних за актами доробки цінних і непридатних відходів становить 260, а по факту 195 кг.; залишок по перерахуванню становить 520274 кг мінус 2744 (2549 кг плюс 195 кг) дорівнює 517530 кг. зерна сої.

Позивач стверджує, що відповідач не повернув частину переданого на зберігання зерна сої у кількості 2 549 кг., внаслідок чого завдав позивачу збитки у розмірі вартості втраченого зерна, а саме 26 637,05 грн.

Статтею 22 ЦК України встановдено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Системний аналіз ст. 22, 623 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) противоправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Так, підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що у спорах про відшкодування збитків обов'язок доведення відсутності вини покладається саме на кредитора, то позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт понесення збитків та розмір заявленої до стягнення суми збитків, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та збитками. За відсутності хоча б одного із наведених елементів складу господарського правопорушення відповідальність у вигляді збитків не настає.

На думку позивача, протиправність дій відповідача полягала зокрема в тому, що ПрАТ "Миронівське ХПП" під час переоформлення сої з ПСП "Переселенське-К" на ТОВ "Агротрейд-2000" враховуючи вимоги п.2.3 Розділу 5 Інструкції, повинно було списати убуток в масі від зниження вологості з попереднього власника (ПСП "Переселенське"), внаслідок проведення доробки в період його зберігання.

Крім того, позивач вважає, що відповідач безпідставно здійснив перерахунок кількості зерна, прийнятого безпосередньо від позивача, оскільки якісні характеристики зерна при передачі на зберігання відповідали діючим нормативам і не потребували жодної доробки.

Розділ 5 Інструкції «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах» ( надалі Інструкція) регулює порядок переоформлення зерна від одного власника іншому.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 5 інструкції переоформлення зерна від одного власника іншому проводиться в їх присутності або в присутності уповноважених ними осіб згідно з заявою власника про переоформлення. У заяві вказуються культура, клас, обсяг переоформлення, реквізити нового власника.

Крім того, відповідно до пункту 2.4 розділу 5 Інструкції до заяви додаються складські документи і доручення, видається наказ керівника зернового складу (форма N 16), складається акт приймання-передавання зерна, який підписується в тристоронньому порядку (перший власник зерна, новий власник зерна і керівник зернового складу), оформляється договір складського зберігання зерна з новим власником.

Таким чином, обов'язок визначення якості зерна на момент переоформлення та реєстрації в журналі форми №ЗХС-49 проводиться на підставі звернення власника до зберігача про проведення такого переоформлення.

Доказів звернення власника з такою заявою до ПрАТ "Миронівське ХПП" позивачем суду не подано, а отже позивачем не доведено вчинення відповідачем порушення норм договору або Інструкції.

Доводи позивача про те, що перед оформленням зерна перший власник повинен повністю розрахуватись з підприємством за послуги з приймання, очищення, сушіння та зберігання зерна, вирішити питання щодо використання побічних продуктів і відходів, що належать йому (п.2.6 розділу 5 Інструкції) є безпідставними, виходячи з наступного.

25.05.2016 між Приватним сільськогосподарським підприємством "Переселенське-К"(продавець) та ТОВ "Агротрейд 2000"(покупець) укладено договір купівлі-продажу товару, відповідно до умов якого:

- продавець зобов'язується передати у власність покупця сою урожаю 2015 року, а покупець прийняти та оплатити його згідно умов цього договору (пункт 1.1 договору);

- товар поставляється в кількості 504 354 кг (пункт 2.1 договору);

- ціна товару за даним договором складає 10,30 грн., в тому числі ПДВ -1,72 грн. за 1 кг товару (пункт 3.1 договору);

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що Приватне сільськогосподарське підприємство "Переселенське-К" передало, а позивач прийняв 504 354+/- 10 кг зерна сої, що відповідає даним складської квитанції 487 від 27.05.2016.

Як вбачається з складської квитанції №487 від 27.05.2016, яка оформлена на підставі договору складського зберігання від 26.05.2016 №42 залікова вага зерна сої прийнятого на зберігання від ТОВ "Агротрейд 2000" складає 504 354 кг (що відповідає вазі зерна згідно договору купівлі-продажу), сміттєва домішка (2,0) та вологість (10,8), визначені не на дату отримання зерна від ПСП "Переселенське-К", а на дату переоформлення на ТОВ "Агротрейд-2000", про що свідчить копія Картки аналізу зерна №165 від 27.05.2016 (форма 47).

Враховуючи дані, зазначені в складській квитанції на зерно №487 від 27.05.2016, колегія приходить до висновку, що відповідачем взято вірні вихідні показники для подальших розрахунків з позивачем, визначені на дату переоформлення (тобто на дату набуття зерна позивачем), а відтак здійснення або нездійснення розрахунків ХПП з попереднім власником зерна не стосується договірних зобов'язальних відносин сторін заснованих на договорі № 42 складського зберігання зерна від 26.05.2016, а з огляду на відсутність причино-наслідкового зв'язку не може завдати збитків позивачу.

Позивач стверджує, що відповідачем проведено списання убутку маси зерна згідно формули, при цьому такому списанню не передувало фактичне здійснення будь-яких заходів, технологічних операцій щодо зменшення вологості та/або сміттєвої домішки (якими є очищення, сушіння, вентилювання, знезараження), в період зберігання зерна, що зокрема підтверджується відсутністю відображення у книгах кількісно-якісного обліку інвентаризації залишків за актами зачистки.

Крім того, позивач зазначає, що при короткотривалому зберіганні ( 12діб) убуток в масі від зниження вологості в 0,5% є невластивим, також вказує, що соя не потребувала ніяких додаткових операцій з доробки і була сухою.

Відповідач поясненив, що ним не проводилось додаткових заходів сушіння зерна, а останнє зменшило вологість і відповідно втратило в масі у зв'язку з природними чинниками, зокрема зерно зберігалось літом, коли температура в навколишньому середовищі є достатньо високою.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, зберігання сої на складі відбувається у знеособленому вигляді як річ, визначена родовими ознаками (частина 2 ст. 184 ЦК України). Фактично формування партії сої, належної позивачу, і яка зберігалася відповідачем як зерновим складом, здійснювалося шляхом переоформлення 504354 кг сої з ПСП "Переселенське" (з вологістю 10,8 та сміттєвою домішкою 2,0) та шляхом самостійного завезення 15 920 кг сої (з вологістю 9,0 та сміттєвою домішкою 2,2), тобто середньозважена якість сої, належної позивачу (в кількості 520 274 кг) становила по вологості 10,74% та по сміттєвій домішці 2,01%. Разом із тим, видаток зерна від зберігача поклажодавцю відбувся з кращими показниками вологості (10,3%) та сміттєвої домішки (1,96), по відношенню до первісних, а відтак відповідач правомірно здійснив перерахунок убутку у масі сої у відповідності до пункту 1.12 розділу VIII Інструкції.

Відповідно до п.4.8. умов договору складського зберігання зерна №42 від 26.05.2016 сторони узгодили, що при відвантажені зерна поклажодавець зобов'язаний визнавати покращення якості зерна по вологості та сміттєвій домішці згідно "Інструкції про ведення обліку її оформлення операцій із зерном, продуктами його переробки на хлібоприймальинх та зернопереробних підприємствах", затвердженої наказом Мінагрополітики №661 від 13.10.2008.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України), і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ст.ст. 6, 627,628 ЦК України).

Щодо посилання позивача на те, що при короткотривалому зберіганні (12діб) убуток в масі від зниження вологості природним шляхом в 0,5% є невластивим, суд зазначає, що позивач не довів суду відсутність убутку належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України

Крім того, з матеріалів справи вбачаєтсья, що відповідач здійснив розрахунок зміни маси зерна відповідно вимог Інструкції, зокрема за формулами передбаченими пункту 1.12 розділу VIII Інструкції, розрахунок здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог встановлених Інструкцією.

Відповідно до ч.3 ст.623 Цивільного кодексу України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Як вбачається з аналізу умов договору та норм спеціального законодавства щодо спірних відносин Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", порядок розрахунку вартості зерна для визначення розміру збитків, які підлягають відшкодуванню поклажодавцю у випадку втрати, нестачі цього зерна не врегульовано, а тому до спірних відносин, підлягають застосування загальні правила відшкодування збитків, закріплені, зокрема в ст.225 Господарського кодексу України та ст.623 Цивільного кодексу України.

Отже при визначенні розміру збитків мають враховуватись або ціни, що існували на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків або ціни, що існують на день винесення спірного рішення.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства, позивачем розрахунок розміру збитків здійснений, виходячи з ціни, за якою відповідач придбав зерно у позивача на підставі договору №46 від 09.06.2016 купівлі-продажу зерна сої (10 45000 за 1тонну).

В договорі №42 від 26.05.16 надання послуг зерновим складом відсутні будь-які умови щодо порядку визначення ціни зерна, переданого на зберігання, у разі його нестачі або втрати.

Відповідно до ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Позивачем не доведено, що на день подання даного позову або на день винесення рішення ціна на спірне зерно, є саме такою, за якою відповідач придбав це зерно в червні 2016 року, та яка застосована позивачем при розрахунку заявлених до стягнення збитків.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено розмір заявлених збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів не доведено повного складу цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків: розміру заявлених збитків, протиправної поведінки відповідача, наявності причино-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та заподіянням заявлених позивачем до відшкодування збитків та вини відповідача у завданні збитку позивачу у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Доводи апелянта щодо необґрунтованого висновку місцевого господарського суду про правомірне здійснення відповідачем перерахунку убутку у масі сої у відповідності до пункту 1.12 розділу 8 Інструкції, оскільки діяльність підприємства відповідача щодо оформлення зачистки зерна і продукції, здійснюється комісійно, не рідше двох разів на рік, і є процесом переваження зерна з метою встановлення лишків і нестач і зазначені дії відповідачем не проводились, колегія не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до укладеного 26 травня 2016 року між ПрАТ «Миронівське хлібоприймальне підприємство» та ТОВ «Агротрейд-2000» договору № 42 складського зберігання зерно зберігалося знеособлено відповідно до Інструкції «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах», затвердженої Наказом Мінагрополітики 13.10.2008 № 661 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2008 року за № 1111/15802 (надалі - Інструкції) згідно якої:

розділ І п. 1.3. Кількісно-якісний облік зерна ведеться для визначення закономірності змін маси даної партії зерна, її залежності при зберіганні від зміни вологості, вмісту смітної домішки і втрат при зберіганні з відображенням руху зерна, операцій з доробки та переоформлення;

розділ І п.1.4. Для проведення розрахунків з поклажодавцями згідно з укладеними договорами складського зберігання ведуться книги кількісно-якісного обліку хлібопродуктів (форма 36) за поклажодавцями;

розділ III п.1.2. Розміщення зерна в елеваторах (складах) проводиться за принципом формування великих однорідних партій за культурами та їх якістю (типами, класами тощо), метою використання (зберігання, застава, перероблення). Здане зерно зберігається знеособлено в загальних партіях. На бажання поклажодавця і за наявності вільних місткостей для зберігання зерно може зберігатися персоніфіковано (окремо);

розділ VII 7.1. Для контролю за зберіганням зерна і визначенням закономірності убутку в масі зерна на зернових складах ведеться кількісно-якісний облік зерна в розрізі культур, класів, років урожаю, місць зберігання та матеріально відповідальних осіб;

розділ VII п. 7.10. Кількісно-якісний облік (форма N36) ведеться в загальних книгах кіль кісно-якісного обліку та окремо за кожним особовим рахунком власника таким чином: форма N 36 - загальна, в яку на підставі первинних документів, що додаються до загаль ного складського звіту форми N37, заносяться дані про рух хлібопродуктів при надходженні на підприємство та відпуск за його межі, списання відходів, відпуск у переробку згідно з відомо стями зважування форми N171а або N1716; форма N 36 - на кожного окремого власника (особові рахунки), в яку на підставі первинних документів, що додаються до форми ЗХС N 37 в розрізі власників, заносяться дані про рух хлібо продуктів власника (надходження на підприємство та відпуск за його межі, переоформлення, списання відходів при проведенні доробки зерна, відпуск у переробку). Кількісно-якісні показники переоформлення в надходженні та видатковій частині усіх особових рахунків партії повинні бути ідентичні.

Відповідно до Інструкції кількісно-якісний облік зерна ведеться для визначення закономірності змін маси даної партії зерна, її залежності при зберіганні від зміни вологості, вмісту смітної домішки і втрат при зберіганні з відображенням руху зерна, операцій з доробки та переоформлення.

Таким чином, положення Інструкції визначають на підставі науково обґрунтованих формул порядок закономірності зміни маси зерна, її залежність при зберіганні від зміни вологості, вмісту смітної домішки і втрат при зберіганні або операцій з доробки та переоформлення.

На підставі викладеного колегія приходить до висновку, що посилання апелянта на те, що зміна маси зерна від вологості та сміттєвої домішки можлива лише при доробці зерна і неможлива при зберіганні зерна під дією природних чинників (висока навколишня температура у період зберігання) суперечить фізичним властивостям продукції та матеріалам справи.

Крім того, пунктом 4.8 договору сторони погодили, що при відвантаженні зерна поклажодавець зобов'язаний визнавати покрашення якості зерна по вологості та сміттєвій домішці згідно Інструкції «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах», Наказ Мінагрополітики № 661 від 13.10.2008р.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що переоформлення, зберігання та відвантаження зерна сої ПрАТ «Миронівське ХПП» здійснювалося у повній відповідності до вимог Інструкції «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах», затвердженої Наказом Мінагрополітики 13.10.2008 № 661 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2008 року за № 1111/15802 та умов договору № 42 складського зберігання зерна укладеного від 26 травня 2016 року.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони розглядались місцевим господарським судом під час розгляду справи та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду. Позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог або про неналежне виконання відповідачем своїх зобов"язань перед позивачем.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд - 2000" на рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2017р. у справі № 911/3862/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2017р. у справі № 911/3862/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3862/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

А.Г. Майданевич