ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р.Справа № 916/866/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Фурдуй А.В. за довіреністю №241/02-07 від 26.04.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_3 /особисто/;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 7 066,58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Кучурганська сільська рада Роздільнянського району Одеської області (далі по тексту - Кучурганська сільська рада) звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.) про стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 7 066,58 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем прийнятих на себе за договорами на резервування місця розташування об'єкту та оренди землі зобов'язань у вигляді невнесення платежів за такими договорами.

29.05.2017р. Кучурганською сільською радою було подано до господарського суду заяву (вх. №11876/17) про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої позивач просить господарський суд стягнути із відповідача суму пені нараховану на заборгованість по орендній платі за договором оренди у розмірі 7 066,58 грн. Вказана редакція позовних вимог була прийнята до розгляду судом як остаточна.

Відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог Кучурганської сільської ради.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу на праві приватної власності належить магазин-кафе, який розташований за адресою: АДРЕСА_1., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №34536013 від 18.06.2012р.

30.08.2012р. між Кучурганською сільською радою та ОСОБА_3 було укладено договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту, у відповідності до п. п. 1.1, 2.1 якого сільська рада надає, а відповідач приймає у строкове платне користування місце розташування об'єкту, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Дія договору на резервування місця розташування об'єкту починається з моменту підписання договору і закінчується у момент державної реєстрації документу, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, але не пізніше ніж через 12 місяців з дня укладання договору резервування місця розташування об'єкту. 30.08.2012р. між сторонами по справі було підписано акт прийому-передачі розташування об'єкта за вказаним договором.

02.09.2013р. між сторонами по даній справі було укладено договір на резервування (використання) місця розташування об'єкту, умовами якого було визначено, що Кучурганська сільська рада надає ОСОБА_3 у строкове платне користування місце розташування об'єкту, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 02.09.2013р. між Кучурганською сільською радою та ОСОБА_3 було укладено акт приймання-передачі місця розташування об'єкта.

Рішенням Кучурганської сільської ради від 22.11.2013р. за №325-VI „Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_3 на умовах довгострокової оренди та складання договору оренди земельної ділянки", яким було, зокрема вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокове оренду строком на 49 років для обслуговування інших будівель, громадської забудови за адресою: АДРЕСА_1.

12.12.2013р. між Кучурганською сільською радою (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар) було укладено договір оренди землі, у відповідності до п. п. 1, 2, 8 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0700 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Варто зазначити, що на виконання умов договору оренди від 12.12.2013р. між сторонами по справі було складено акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. Окрім того, між сторонами по справі було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди по договору оренди землі.

Відповідно до п. п. 9, 11, 14 договору оренди землі від 12.12.2013р.орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі у розмірі 10 993,36 грн. Орендна плата справляється також і у випадах, якщо Орендар з поважних причин тимчасово не використовує земельну ділянку за умови договору. Орендна плата вноситься у такі строки - щомісячно у розмірі 1/12 частин річної орендної плати не пізніше 10 числа, наступного за звітним. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, сплачується пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення.

09.01.2014р. договір оренди землі від 12.12.2013р. був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується витягом за №15904216.

У зв'язку з укладанням договору оренди землі від 12.12.2013р., ОСОБА_3 10.01.2014р. звернувся до Кучурганської сільської ради із клопотання про припинення дії договору резервування місця розташування об'єкта від 02.09.2013р. При цьому, 15.01.2014р. відповідач звернувся до позивача із клопотання про надання дозволу на викуп орендованої земельної ділянки площею 0,0700 га.

16.01.2014р. Кучурганською сільською радою було прийнято рішення №359-VI „Про дострокове розірвання договору резервування місця розташування об'єкта, укладеного з ФОП ОСОБА_3", у відповідності до якого сільська рада вирішила припинити дію договору резервування місця розташування об'єкта від 02.09.2013р. Окрім того рішенням Кучурганської сільської ради від 16.01.2014р. за №357-VI було надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту технічного паспорту та звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки.

30.01.2014р. між Кучурганською сільською радою (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, у відповідності до п. 1.1 якого Продавець передає, а Покупець купив земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0700 га, розташовану на території Кучурганської сільської ради під магазином-кафе.

Право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, що підтверджується витягом №17111918 від 30.01.2014р.

09.02.2016р. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було складено акт №08-11/16 ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кучурганської сільської ради за період з 01.01.2012р. по 01.11.2015р., з якого, зокрема вбачається, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було виявлено порушення з боку позивача, які укладаються у продажі ОСОБА_3 земельної ділянки за наявності заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 423,19 грн., на яку Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було здійснено нарахування пені у розмірі 7 066,58 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Кучурганська сільська рада неодноразово зверталась до відповідача із вимогами про сплату заборгованості з орендної плати у розмірі 7 066,58 грн., проте вказані вимоги були залишені без задоволення з боку ОСОБА_3, що і стало підставою для звернення до господарського суду із даними позовними вимогами.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що ні у позовній заяві, ні у заяві про уточнення позовних вимог Кучурганською сільською радою не було визначено конкретного договору, за яким у відповідача рахувалась прострочена заборгованість з орендної плати, та на яку було здійснено нарахування пені у розмірі 7 066,58 грн. за період з грудня 2012р. по січень 2014р. При цьому, з наданого розрахунку вбачається, що заявлена до стягнення сума пені, була розрахована на підставі договору від 12.12.2012р., який відсутній в матеріалах справи. При цьому позивачем було зазначено, що розмір орендної ставки за договором від 12.12.2012р. на рік складає 10 993,36 грн., а розмір місячної орендної плати - 916,11 грн.

Викладене дозволяє господарському суду дійти висновку, що позивачем було розраховано пеню на суму заборгованості зі сплати орендних платежів, які відповідач зобов'язувався вносити на підставі договору оренди землі від 12.12.2013р.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, відповідно до преамбули 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) вказаний закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на вище викладене господарський суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивачем було здійснено нарахування пені фактично за договором оренди землі від 12.12.2013р., то, відповідно, підставами нарахування пені може бути прострочення платежів, які мали місце після укладання такого договору. Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, орендна плата у розмірі 916,11 грн. була сплачена відповідачем 30.01.2014р. Господарський суд зазначає, що згідно пояснень, які містяться у листі ОСОБА_3 від 23.03.2016р., останнім було сплачено орендну плату у розмірі 650,14 грн. за 22 календарні дні січня 2014р., з огляду на державну реєстрацію договору оренди землі 09.01.2014р.

Відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 6 Закону України „Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року161-XIV (в редакції чинній на дату укладанні договору оренди землі від 12.12.2013р.) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV (в редакції чинній на дату укладанні договору оренди землі від 12.12.2013р.) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном

Підсумовуючи викладене вище, а саме проведення 09.01.2014р. державної реєстрації договору оренди землі від 12.12.2013р., що в силу приписів чинного законодавства свідчить про набуття відповідачем права оренди починаючи з моменту державної реєстрації, господарський суд доходить висновку, що ОСОБА_3 з дотриманням умов договору оренди землі від 12.12.2013р. та положень чинного законодавства, було своєчасно та у повному обсязі сплачено орендну плату за січень 2014р., що свідчить про відсутність правових підстав для нарахування пені за грудень 2013р.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача пені у розмірі 7 066,58 грн., яка була заявлена до стягнення Кучурганською сільською радою, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 626, 629, Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР, ст. ст. 1, 3 Закону України „Про оренду землі", ст. ст. 3, 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", позов Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 7 066,58 грн. задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 06 червня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна