ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 травня 2017 р. Справа № 903/401/17

за позовом Комунального підприємства "АвтоПаркСервіс"

до відповідача: Приватного підприємства "Паритет Захід"

про визнання договору суборенди евакуатора недійсним

Суддя Костюк С.В

при секретарі Коритан Л. Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 17/04/15 від 25.04.2017 року;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 14.04.2017 року.

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Суть: Позивач Комунальне підприємство АвтоПаркСервіс» ставить вимогу визнати недійсним договір суборенди евакуатора, укладений 04.10.2016 року між ПП Паритет Захід» та КП «АвтоПаркСервіс».

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на умови договору суборенди та «Правила будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів», затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 18.06.2007 року № 132, згідно яких встановлено відповідні вимоги при експлуатації вантажопідіймальних кранів, недотримання яких позбавлено позивача Суборендаря використовувати транспортний засіб за прямим призначенням; орендований транспортний засіб передано позивачу по акту приймання-передачі від 01.11.2016 року.

Щодо правових підстав визнання недійсним договору суборенди посилається на ч.1 ст. 229 ЦК України, якою зокрема передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач у запереченні на позов, його представник в судовому засіданні, вимогу позивача вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить в позові відмовити.

При цьому зазначає, що дійсно між сторонами 04.10.2016 року було укладено договір суборенди евакуатора, згідно якого суборендодавець передає суборендарю у строкове платне користування транспортний засіб (евакуатор) на строк один рік, факт передачі підтверджено актом від 07.10.2016 року, п.2.3 якого сторони підтвердили технічну справність транспортного засобу та відсутність будь-яких претензій; визнання договору підтверджено сплатою відповідачем орендної плати за перший місяць оренди; дані обставини спростовують доводи позивача щодо прихованих недоліків предмету оренди.

При обґрунтуванні заперечення посилається на норми ст. 229 ЦК України, пункти 2.2, 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» та п.п. 19,20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказуючи, що позивач жодним належним та доступним доказом не довів наявності обставин з якими Цивільний кодекс в ст.230 повязує визнання договору недійсним,а тому посилання на норми ст.230 даного кодексу є необґрунтованими.

Згідно клопотання від 30.05.2017 року позивач представив копію листа ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» № 185 від 16.05.2017 року та копію листа Управління Держпраці у Волинській області № 1310/01-06 від 22.05.2017 року.

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що 04.10.2016 року між ПП «Паритет Захід» (Суборендодавець по договору) та КП «АвтоПаркСервіс» (Суборендар по договору) було укладено договір суборенди евакуатора (а.с.9-10).

За умовами даного договору, а саме п. 1.1, у порядку та на умовах, визначених цим договором, Суборендодавець зобов'язується передати Суборендареві у платне користування на строк один рік транспортний засіб (евакуатор), що зазначений в п. 1.2. договору.

Згідно п.1.2 договору предметом договору, є евакуатор марки MAN, 2001 р. випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 4580, шасі (кузов, рама) № WMAL33ZZZ1Y081578, свідоцтво про державну реєстрацію СХО 565547 та перебуває на обліку у Центр 0741 з 17 09.2016 року.

Пунктом 1.4 передбачено, що евакуатор передається в суборенду перебуваючи у справному технічному стані. Прихованих недоліків, які відомі Суборендодавцю та про які свідомо не був попереджений Суборендар, евакуатор не має.

Згідно п. 1.6 передача евакуатора здійснюється у строк двох днів з моменту підписання даного договору. При передачі оформлюється акт приймання-передачі евакуатора за підписами представників двох сторін та скріплюється їх печатками

Права Суборендодавця визначено в п.2.1 договору, Суборендаря в п. 2.2 договору, обовязки відповідно в п. 3.1, 3.2 договору.

Зокрема, згідно п. 3.1 Суборендодавець зобовязаний передати Суборендарю евакуатор у справному технічному стані; передати Суборендарю необхідну для використання евакуатора документацію; після закінчення строку суборенди прийняти евакуатор у справному технічному стані.

По п. 3.2 Суборендар зобовязаний прийняти евакуатор, перевірити його технічний стан; сплачувати Орендодавцеві плату протягом усього періоду користування евакуатором; за свій рахунок здійснювати кожні 10 тис. км. пробігу періодичний технічний огляд евакуатора; на період дії даного договору за свій рахунок, здійснювати страхування транспортного засобу по системі ОСАЦВ; піклуватися про належне використання та збереження евакуатора; використовувати евакуатор та підтримавати його в робочому стані, проводити поточний ремонт та технічне обслуговування, заміну змащувальних матеріалів, вузлів та запчастин; не пізніше двох днів після закінчення терміну суборенди повернути Суборендодавцю евакуатор у справному технічному стані, тобто у стані, не гіршому, аніж його було отримано в суборенду з урахуванням нормального зносу за час його експлуатації.

Розмір орендної плати та порядок її сплати визначено п.п.4.2-4.4 договору.

В п.5.2 договору передбачено, що при передачі складається акт приймання передачі евакуатора за підписами представників обох сторін, що скріплюється їх печатками; по п. 8.1. строк оренди 1 рік з дня передачі автомобіля.

07.10.2016 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі транспортного засобу (а.с.11), в якому зазначено, що сторони підтверджують, що автомобіль в робочому стані та відсутні будь-які претензії, повязані із предметом договору.

Згідно виписки банку за 20.10.2016 року КП «АвтоПаркСервіс» перерахувало ПП «Паритет Захід» 16 500,00 грн. за оренду транспортного засобу за жовтень 2016 року згідно договору від 04.10.2016 року. Дані обставини свідчать про схвалення сторонами договору суборенди транспортного засобу від 04.10.2016 року.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно заявленої вимоги позивач просить визнати недійсним договір на підставі ст. 229 ЦК України.

Як визначено ст.229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мази істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Водночас, як слідує з позовної заяви правова природа правочину, укладеного 04.10.2016р., не оспорюється позивачем, що свідчить про його дійсний намір отримати майно в суборенду, яке останній реалізував шляхом укладення договору та прийняття евакуатора за актом приймання передачі.

Права та обовязки сторін, узгоджені в договорі від 04.10.2016р., також не оспорюються позивачем.

Доказів, які б свідчили про те, що змінились якості предмета суборенди, які значно знижують можливість його використання за призначенням, не подано. Навпаки, матеріали справи свідчать про схвалення договору шляхом його виконання.

З врахуванням зазначеного суд вважає, що позивачем не доведено та не подано доказів, які б свідчили про наявність в момент укладення договору обставин, які призвели до неправильного уявлення ним щодо предмету договору, до неправильного сприйняття ним істотних умов договору, і що ці обставини вплинули на його волевиявлення.

Як зазначено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р., «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»:

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не мас правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Матеріалами справи підтверджено виконання умов договору обома сторонами, а тому посилання позивача на ст. 229 Цивільного кодексу є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 20, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р., «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»:

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В силу положень ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач жодним належним та допустимим доказом не довів наявності обставин з якими Цивільний кодекс в статті 230 повязує визнання договору недійсним, а тому посилання позивача на ст. 230 Цивільного кодексу також є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р., «Про деякі питання визнання право чинів (господарських договорів) недійсними» - за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.

Доводи позивача в частині того, що при передачі транспортного засобу не дотримано «Правила будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів», затверджені наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 18.06.2007 року № 132, на думку суду не є підставою визнання договору недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки матеріалами справи, зокрема акт приймання-передачі від 07.10.2016 року підтверджено справність переданого транспортного засобу та відсутність у сторін договору будь-яких претензій повязаних з предметом договору, а перерахування позивачу орендної плати за жовтень 2016 року свідчить про його схвалення.

Крім того, рішенням господарського суду від 17.05.2017 року по справі № 903/293/17 було задоволено позов ПП «Паритет Захід», стягнуто з КП «АвтоПаркСервіс» 88 634,75 грн., в т.ч. 74 391,93 грн. заборгованості по орендній платі за договором суборенди від 04.10.2016 року та розірвано даний договір, однак, як зазначили сторони, станом на 30.05.2017 року рішення суду не набрало законної сили.

З врахуванням вищезазначеного суд вважає вимогу позивача про визнання недійсним договору суборенди від 04.10.2016 року з підстав зазначених в позовній заяві необґрунтованою, а тому відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 230 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 36, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові про визнання недійсним договору суборенди евакуатора від 04.10.2016 року укладеного між Приватним підприємством «Паритет Захід» та Комунальним підприємством «АвтоПаркСервіс» відмовити.

Повний текст

рішення складено

01.06.2017

Суддя С. В. Костюк