ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 р. Справа № 909/296/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 4", вул. Пушкіна, 9-а, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Івано-Франківська, 20, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300

про стягнення заборгованості в сумі 4932,81 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - юрист, довіреність № 413 від 22.08.16р.

від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат, (договір про надання правової допомоги від 25.05.2017 року; посвідчення адвоката № 342).

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 4" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 4932,81 грн., в тому числі 1577,52 грн. основного боргу, 1635,71 грн. - інфляційних, 142,06 грн. - 3% річних та 1635,71 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 28.03.17р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.04.17р., а ухвалами суду від 25.04.17р. та 25.05.17р. розгляд справи відкладався.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задоволити.

Представник відповідача заперечував проти позову, зазначив, що позивачем належним чином послуги не надаються, тому відсутні підстави для їх оплати, а також просив застосувати строк позовної давності у запереченні на позов за вх.№8378/17 від 25.05.17, в зв"язку з чим просив у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст.43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

03.03.09 між комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №4" (балансоутримувач/позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач/відповідач) укладено договір №1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг, відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує виконання робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, що знаходиться за адресою: м. Калуш, вул. Стуса,3/1, а споживач бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт.

Вказаний договір укладено терміном на один рік (п.5.1. Договору). Пунктом 5.4. Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. В матеріалах справи такі заяви відсутні.

Отже, Договір №1 від 03.03.09 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Згідно довідки №140 від 23.03.17 КП «ЖЕО №4» Калуської міської ради, будинок №3 по вул.Стуса, що в м. Калуш перебуває на балансі КП «ЖЕО №4» (а.с.61).

Відповідно до п.2.1.2 даного договору розмір плати за обслуговування прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів залежить від фактичних витрат, які несе КП "ЖЕО №4" по наданню комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами.

У п. 2.1.2 договору зазначено, що встановлення розміру плати за обслуговування прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів залежить від фактичних витрат, які несе КП "ЖЕО№4" по наданню комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами.

Відповідно до п. 2.2.3. договору відповідач зобов'язався не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним місяцем вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі.

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради № 168 від 14.08.2013 встановлено з 15.05.2013 загальний розмір тарифу (з податком на додану вартість) для кожного конкретного будинку.

Таким чином, за умовами, укладеного між сторонами договору, позивач взяв на себе зобов'язання по забезпеченню належного надання комунальних послуг відповідно до встановлених тарифів, а боржник взяв на себе зобов'язання сплачувати в повному обсязі плату за надані послуги.

Згідно з ч.ч.1,7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання послуг позивачем підтверджується доданими до матеріалів справи копіями рахунків-фактур.

В матеріалах справи містяться рахунки - фактури, з яких вбачається факт надання КП "ЖЕО №4" відповідачеві за період 01.03.14 - 28.02.17 послуг, обумовлених спірним договором на суму 1577,52 грн., з врахуванням заборгованості станом на 01.03.14 в сумі 302,32 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №45 від 26.01.17 щодо погашення заборгованості (а.с.10), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2 ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення 1577,52 грн. заборгованості за за надані послуги обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На підставі вказаної статті позивач просить стягнути 1635,71 грн. - інфляційних, 142,06 грн. - 3% річних.

З огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України .

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 №62-97р. зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до п.1.9 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.13 №14, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Судом перевірено розрахунок інфляційних та 3% річних, з врахуванням чого обгрунтований розмір розмір інфляційних, що підлягає стягненню становить 459,11 грн., а 3% річних відповідно - 73,04 грн. В решті стягнення інфляційних та 3 % річних слід відмовити.

Що стосується заявленої до стягнення пені в сумі 1635,71 грн. за період прострочки з 01.03.14 по 28.02.17 суд зазначає наступне.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов"язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Частиною 3 ст.1 Закону України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Пунктом 2.2.3 договору сторони погодили, що при несвоєчасному внесенні плати відповідач зобов"язується сплачувати пеню із розрахунку не більше подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки. Отже, в даному випадку суд застосовує п.2.2.3 Договору.

У запереченні на позов за вх.№8378/17 від 25.05.17 представник відповідача просив застосувати строк позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки, у відповідності до ст. 258 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до п. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З врахуванням наведеного, суд здійснив перерахунок пені, обгрунтований розмір якої становитиме 195,39 грн. В решті стягнення пені належить відмовити.

Таким чином, до стягнення підлягають 1577,52 грн. основного боргу, 459,11 грн. - інфляційних, 73,04 грн. - 3% річних та 195,39 грн. пені.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме:747,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193 ГК України, ст.ст. 256, 258, 509, 526, 530, 546. 549, 612, 614, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4932,81 грн. заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул. Івано-Франківська, 20, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, код НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4"(вул.Пушкіна, 9А, м.Калуш, код 32177228) - 1577 (одну тисячу п"ятсот сімдесят сім) грн. 52 коп. основного боргу, 459 (чотириста п"ятдесят дев"ять) грн. 11 коп. - інфляційних, 73 (сімдесят три) грн. 04 коп. - 3% річних, 195 (сто дев"яносто п"ять) грн. 39 коп. пені та 747 (сімсот сорок сім) грн. 67 коп. - судового збору.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 08.06.17

Суддя Цюх Г.З.