РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017Справа №910/4616/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островськиій О.С.

розглянувши справу № 910/4616/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КСМ-ГРУП»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ У.Б.К.»;

про визнання недійсним правочину

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ У.Б.К.»

до товариства з обмеженою відповідальністю «КСМ-ГРУП»

про стягнення заборгованості за договором №67/15 від 14.09.2015р.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача з зустрічним позовом): Гончар Н.Б., довіреність № 20/12/2016-1 від 20.12.2016р.;

від відповідача за первісним позовом (позивача з зустрічним позовом): Онопрієнко О.П., довіреність № 211 від 02.11.2016р.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КСМ-ГРУП» (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ У.Б.К.» (надалі-відповідач) про визнання недійсним правочину - Додаткової угоди №1 до Договору № 67/15 від 14.09.2015р., обґрунтовуючи тим, що правочин є недійсним на підставі ст.233 Цивільного кодексу України та в порядку ст. 215 Цивільного кодексу України, з підстав укладання під впливом тяжкої для позивача обставини - загрози банкрутства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2017р. порушено провадження у справі № 910/4616/17, розгляд справи призначений на 06.04.2017р.

05.04.2017р. до початку розгляду справи через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю "КСМ-ГРУП" про стягнення заборгованості за договором №67/15 від 14.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2017р. розгляд справи №910/4616/17 відкладено на 11.05.2017р, прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ У.Б.К." про стягнення заборгованості за договором №67/15 від 14.09.2015р. для спільного розгляду з первісною позовною заявою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2017р. розгляд справи відкладено на 25.05.2017р., у зв'язку з клопотанням представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та неподанням витребуваних доказів.

25.05.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення та письмові заперечення на зустрічну позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 25.05.2017р. представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені позовні вимоги, та заперечив проти заявлених зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у запереченні, та підтримав зустрічні позовні вимоги в повному обсязі..

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, товариство з обмеженою відповідальністю «КСМ-ГРУП» на підставі Договору № 17/02/08/Б від 18.02.2009р., укладеного з ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД» (далі - Договір підряду), є Генеральним підрядником будівництва об'єкту: «Житлове та культурно-побутове будівництво на вулиці Метрологічній в Голосіївському районі міста Києва», частиною якого є будинки №30,31,32,33.

Як зазначає позивач за первісним позовом, будівництво об'єкту проводиться ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД», як забудовником, шляхом залучення грошових коштів фізичних осіб - інвесторів до створених фондів фінансування будівництва житла у відповідності з Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві жита та операціях з нерухомістю», таким чином порушення строків будівництва будинків № 30,31,32,33 призвело б до несвоєчасного введення в експлуатацію, масового незадоволення інвесторів та застосуванню штрафних санкцій.

Так, з метою виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов'язань перед ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД», 14.09.2015р. між позивачем за первісним позовом (за договором - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія У.Б.К.» (за договором - виконавець, далі - відповідач за первісним позовом) було укладено Договір №67/15, відповідно до умов п.1.1 якого виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги баштовими кранами модифікації КБ-403А (КБ-405, КБ-408) на будівельному об'єкті замовника «Будівництво житлового комплексу за допомогою Баштових кранів модифікації КБ-403.А (КБ-405, КБ-408) по вул. Метрологічній в Голосіївському районі м. Києва (III черга, 6-й пусковий комплекс Будинки №30,31,32,33)».

Як зазначає позивач за первісним позовом та не заперечує відповідач, у відповідності з Договором виконавцем було проведено монтаж двох баштових кранів: КБ-403Б, інвентарний №63 та КБ-408, інвентарний №104.

В умовах пункту 4.1. Договору сторони погодили вартість послуг відповідача, зокрема, вартість послуги демонтажу одного крану КБ-403 (КБ405,408) з вивезенням з об'єкта склала 90 000,00 грн. з ПДВ, та вартість послуги демонтажу 1 ланки підкранових колій КБ-403 (КБ405.408) склала 16 800,00 грн. з ПДВ.

Згідно пункту 4.2. Договору, сторони домовились, що при зміні складових вартості послуг (тариф на автотранспорт, заробітна плата задіяних працівників та ін..) вартість переглядається, уточнюється та відповідно погоджується Сторонами, шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Згідно п.7.3. Договору, дія договору може бути припинена за згодою Сторін, про що укладається додаткова угода до Договору, яка в обов'язковому порядку підписується уповноваженими представниками та скріпляється печатками Сторін.

В липні 2016 року листом за № 25/07 від 25.07.2016р. виконавець повідомив замовника про збільшення вартості послуг, до якого було додано додаткову угоду № 1 від 01.07.2016р. до договору для підписання.

Однак, замовник ще у листі від 21.07.2016 року за №176 просив у виконавця надати роз'яснення причин збільшення вартості послуг.

Так, відповідач за первісним позовом листом від 25.07.2016 року за № 25/07 повідомив, що в зв'язку зі зростанням вартості вузлів та агрегатів, швидкозношувальних та запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, з 1 липня 2016 року вартість послуг буде надаватись за збільшеними цінами.

27.07.2016 року листом за №181 позивач за первісним позовом повідомив про відмову від підписання додаткової угоди про збільшення вартості послуг відповідача за первісним позовом.

Згідно п.4.4. Договору у разі незгоди однією із сторін змін вартості послуг, договірні ціни рахуються з урахуванням індексу зміни вартості будівельно-монтажних робіт (розрахованих Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України) та вводяться в дію з місяці наступного за місяцем звернення однією із сторін.

З огляду на викладене, відповідач за первісним позовом у листі від 02.08.2016 року направив позивачу за первісним позовом лист за №176, в якому в зв'язку з відмовою замовника підписати угоду про збільшення вартості послуг за Договором № 67/15 від 14.09.2015р., запропонував розірвати Договір та направив відповідну угоду про розірвання Договору, підписану з буку відповідача за первісним позовом.

Як зазначає позивач за первісним позовом, саме на період з травня по вересень припадає найбільш напружений графік будівельно-монтажних робіт на будь-якому об'єкті будівництва, і це пов'язане зі сприятливими погодними умовами, що дозволяють максимально пришвидшити темпи будівництва. Зупинення будівельно-монтажних робіт на Об'єкті в результаті розірвання Договору № 67/15 від 14.09.2015р. потягло б порушення позивачем за первісним позовом строків будівництва, та як наслідок - припинення фінансування з боку ТОВ «ГІДРОІНЖ-БУД», накладення штрафних санкцій порушення договорів із субпідрядними організаціями щодо строків розрахунків за виконані будівельно-монтажні роботи на Об'єкті, що на думку позивача за первісним позовом, призвело б до банкрутства останнього.

В подальшому, сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 від 01.07.2016р. до Договору від 14.09.2015р. № 67/15, що за умовами п.4 набирає чинності з 01.08.2016р., та згідно якої, серед іншого, вартість послуги демонтажу одного крану КБ-403 (КБ-405, КБ-408) з вивезенням з об'єкта складає 168 000,00 грн. з ПДВ, вартість демонтажу 1 ланки підкранових колій КБ-403 (КБ-405, КБ-408) - 26 400,00 грн. з ПДВ.

Позивач за первісним позовом вважає, що для примушення останнього до укладання спірної додаткової угоди, відповідач за первісним позовом шляхом загрози дострокового розірвання Договору, створив такі умови, які фактично позбавили позивача за первісним позовом вільного волевиявлення та поставили його на межу банкрутства, в результаті чого останній був змушений підписати Додаткову угоду №1 від 01.07.2016р. до договору від 14.09.2015р. №67/15 «Будівництво житлового комплексу за допомогою баштових кранів модифікації КБ-403.А (КБ-405, КБ-408) по вул. Метрологічній в Голосіївському районі м. Києва (III черга, 6-й пусковий комплекс, будинки №30, 31, 32,33)».

З огляду на викладене, позивач за первісним позовом вважає, що Додаткова угода №1 від 01.07.2016р. є недійсною на підставі ст.233 Цивільного кодексу України та в порядку ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідач за первісним позовом у своїх запереченнях вказав на відсутність доказів в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності додаткової угоди № 1 від 01.07.2016р. до договору № 67/15 від 14.09.2015р. та звернув увагу вантажопідйомну висоту кранів за спірним договором, яка є вищою від кранів, порівняння на які містить у первісній позовній заяві.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234,235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу, представника сторони правочину або його близьких з метою спонукання його до вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Також, згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 34 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів.

Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів створення відповідачем за первісним позовом тяжких обставин, що могли б призвести підприємство позивача за первісним позовом до банкрутства, та що такими тяжкими обставинами напряму є укладення спірного правочину. Також матеріали справи не містять доказів, що розірвання договору № 67/15 від 14.09.2015р. - це є тяжка обставина, що призведе до банкрутства. Натомість, право сторони на розірвання договору закріплено Цивільним кодексом України, зокрема, у визначених договором випадках, а також умовами п.7.3 договору № 67/15 передбачено можливість припинення договору за згодою сторін.

Крім того, статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, отже для таких господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін.

Згідно частини першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

З урахуванням викладеного, зважаючи на законодавчо визначене поняття підприємництва як господарської діяльності на власний ризик, юридична особа, в т.ч. позивач за первісним позовом у справі - ТОВ «КСМ-ГРУП», самостійно відповідає за свою господарську діяльність та її результати, зокрема, щодо ознайомлення з текстом правочинів, що укладаються в її процесі та реалізуються в подальшому.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги про визнання недійсним Додаткової угоди № 1 від 01.07.2016р. до договору № 67/15 від 14.09.2015р. є необґрунтованими, недоведеними належними засобами доказування, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, виконавець зазначає, що ним було виконано роботи по демонтажу баштового крану КБ-403, інвентарний номер 63 на суму 300 грн., які замовник не оплатив. Крім того, протягом періоду з 01.01.2017р. по теперішній час, замовник не забезпечує мінімум 8-годинний робочий день крану КБ-408, інвентарний номер 104, який перебуває на будівельному об'єкті, внаслідок чого позивач за зустрічним позовом, на підставі п.2.4 Договору № 67/15 від 14.09.2015р., просить стягнути 211 680,00 грн. за простій крана протягом 01.01.2017р. по 31.03.2017р.

14.09.2015р. між позивачем за зустрічним позовом (за договором - виконавець) та відповідачем за зустрічним позовом (за договором - замовник) було укладено договір № 67/15, відповідно до умов п.1.1 якого предметом договору є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт на будівельному об'єкті за адресою: «Будівництво житлового комплексу за допомогою Баштових кранів модифікації КБ-403.А (КБ-405, КБ-408) по вул. Метрологічній в Голосіївському районі м. Києва (III черга, 6-й пусковий комплекс Будинки №30,31,32,33)» (далі - об'єкт).

Відповідно до п.1.2 договору, виконавець надає послуги на будівельному об'єкті баштовими кранами модифікації КБ-403 (КБ-405, КБ-408), а замовник організовує надання послуг краном на об'єкті та проводить оплату наданих виконавцем послуг.

Між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 01.07.2016р. до договору, якою внесено зміни до п.4.1 договору, зокрема, змінено вартість послуг.

За умовами п.3.3 договору визначено обов'язок виконавця виконувати монтаж, демонтаж баштового крану, підрощування крану, ремонт підкранових колій (просадку) за письмовою заявкою замовника.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, листом за вих. № 5 від 13.01.2017р., у зв'язку з завершенням будівельно-монтажних робіт на об'єкті, відповідач за зустрічним позовом просив провести демонтаж та вивезення баштових кранів КБ-403, інвентарний номер 63 та КБ-408, інвентарний номер 104, з будівельного об'єкту.

Пунктами 5.6. та 5.7. Договору передбачено, що послуги по монтажу та демонтажу баштового крану та підкранових колій надаються виконавцем на умовах попередньої оплати, на підставі окремих рахунків, виставлених виконавцем.

До початку демонтажу та вивозу крану та підкранових колій замовник проводить повний розрахунок за надані виконавцем послуги, в тому числі за демонтаж та вивезення крану та підкранових колій.

Керуючись вищезазначеними пунктами Договору, ТОВ «КОМПАНІЯ У.Б.К.» на адресу ТОВ «КСМ-ГРУП» листом від 20.01.2017 року за № 25 надіслало рахунок № 6 від 20.01.2017 року на демонтаж та вивіз баштових кранів КБ-403, інвентарний номер 63, та КБ-408, інвентарний номер 104 та підкранових колій.

В лютому 2016 року ТОВ «КОМПАНІЯ У.Б.К.» проведено демонтаж баштового крану КБ-403 інвентарний номер 63.

Позивачем за зустрічним позовом на виконання п.3.3 договору, в лютому 2016 року проведено демонтаж баштового крану КБ-403, інвентарний номер 63 та демонтаж 5 ланок підкранових колій, відтак виконано роботи на суму 300 000 грн., про що позивачем було складено та підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №138 від 28.02.2017р. на суму 300 000,00 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 138 (форми № КБ-3), та надіслано відповідачу цінним листом з описом вкладення вих. № 57 від 16.02.2017р., та повторно надіслано цінним листом з описом вкладення 23.03.2017р., що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком поштової відправи № 0430 від 23.03.2017р..

Згідно п.5.1 договору, виконавець щомісячно не пізніше останнього дня звітного місяця надає замовнику довідки про виконані роботи та витрати (форми № КБ-3) та Акти приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) або Акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), оформлені по договірних цінах, згідно п.4.1 договору.

Проте, як зазначає позивач за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом вказаний акт та довідку не підписав, вартість виконаних робіт за даним актом у сумі 300 000,00 грн. не здійснив, письмової відповіді з вказівкою зауважень, що стали підставою не

підписання таких актів та довідки, відповідач за зустрічним позовом також не надіслав.

Враховуючи, що відповідач за зустрічним позовом повну вартість виконаних робіт на суму 300 000,00 грн. позивачу за зустрічним позовом не оплатив, останній просить стягнути з вказану заборгованість в судовому порядку.

За результатом розгляду зустрічних позовних вимог в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом боргу за демонтаж та вивезення баштового крану КБ-403, інвентарний номер 63 в сумі 300 000,00 грн. за виконані роботи згідно з Актом № 138 від 28.02.2017р. на суму 300 000,00 грн., суд дійшов висновку про їх задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору ним було виконано роботи на суму 300 000,00 грн., про що складено та підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 138 від 28.02.2017р. на суму 300 000,00 грн. та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2017 року (форми № КБ-3), які надіслано відповідачу цінним листом з описом вкладення. Також позивач за зустрічним позовом просив підписати дані акт та довідку, та оплатити виконані роботи. Проте, відповідач за зустрічним позовом вказані акти та довідку не підписав, оплату вартості виконаних робіт за даними актом та довідкою в сумі 300 000,00 грн. не здійснив, обґрунтованої відмови від підписання актів із зазначенням зауважень щодо виконаних робіт позивачу за зустрічним позовом не надіслав.

Одночасно суд відзначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт неотримання останнім Акту здачі-приймання робіт № 138 на суму 300 000,00 грн. та довідку форми КБ-3 за лютий 2017 року на суму 300 000,00 грн.

Також, умовами п.5.2 договору встановлено, що замовник підписує довідки та акти протягом 3-х днів з дня отримання та повертає їх виконавцю. При наявності зауважень, замовник в триденний термін повертає виконавцю довідки та акти, разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення. Виконавець коригує довідки та акти або обґрунтовує перед замовником свій варіант оформлення протягом двох робочих днів.

У випадку якщо замовник не повернув виконавцю довідки та акти в триденний термін, та не надав жодних письмових зауважень щодо отриманих довідок та актів, виконані роботи (надані послуги) вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті замовником, у зв'язку з чим підлягають оплаті відповідно до п.5.3 договору.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом надіслав, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.02.2017р. та від 23.03.2017р.

Таким чином, суд вважає, що в силу положень п.5.2 договору, відповідач за зустрічним позовом повинен був підписати Акт № 138 здачі-приймання виконаних робіт на суму 300 000,00 грн. і оплатити по ньому виконані роботи або направити мотивовану відмову від приймання робіт.

Однак, всупереч умовам п.5.2 договору, протягом 3 днів після отримання Акту здачі-приймання виконаних робіт та довідки форми КБ-3 на суму 300 000,00 грн. відповідачем за зустрічним позовом не прийнято та не підписано вказані акт та довідку.

Всупереч умовам п.5.2 договору обґрунтованих причин відмови від підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт та довідки на суму 300 000,00 грн. відповідачем за зустрічним позовом не надано, з претензіями щодо якості виконаних робіт відповідач за зустрічним позовом до позивача за зустрічним позовом не звертався.

Відповідно до п.5.3 договору, замовник щомісячно в термін до 10 числа, проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць. Оплата наданих виконавцем послуг проводиться на підставі довідок або актів.

Відтак, згідно з умовами п.5.3 договору, кінцевий строк оплати відповідачем за зустрічним позовом виконаних позивачем за зустрічним позовом робіт за лютий 2017 року на суму 300 000,00 грн. настав 09.03.2017р.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач за зустрічним позовом порушив умови договору, а також вимоги ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 300 000,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної вимоги про стягнення 211 680,00 грн. за простій баштового крану КБ-408, інвентарний номер 104 з наступних підстав.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, на будівельному об'єкті ТОВ «КСМ-ГРУП» знаходиться баштовий кран КБ-408, інвентарний номер 104 станом на день подання зустрічного позову, який відповідач за зустрічним позовом також просив демонтувати у зв'язку з закінченням будівельно-монтажних робіт.

Однак, відповідно до пункту 2.4. Договору, замовник зобов'язався забезпечити мінімум 8-ми годинний робочий день (21 день за календарний місяць) баштового крану. У разі не виконання цієї умови, оплата послуг має проводитися мінімум як за 8-ми годинний робочий день (21 робочий день за календарний місяць) баштового крану. Тобто, відповідач за зустрічним позовом зобов'язався оплачувати простій баштового крану в сумі 3 360 грн. 00 коп. за один календарний день (420 грн. 00 коп. х 8 машино-годин за один календарний день).

Відповідно до пунктів 5.6. та 5.7. Договору, послуги по монтажу та демонтажу баштового крану та підкранових колій надаються виконавцем на умовах попередньої оплати, на підставі окремих рахунків, виставлених виконавцем; до початку демонтажу та вивозу крану та підкранових колій замовник проводить повний розрахунок за надані виконавцем послуги, в тому числі за демонтаж та вивезення крану та підкранових колій.

Так, позивач за зустрічним позовом зазначає, що в період з 01.01.2017 року і по цей час, ТОВ «КСМ-ГРУП» не забезпечило баштовий кран КБ-408, інвентарний номер 104, роботою, у зв'язку з чим відповідно до п.2.4. Договору зобов'язане сплатити ТОВ «КОМПАНІЯ У.Б.К.» за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року кошти за простій крана в сумі 211 680 грн.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач за зустрічним позовом неодноразово звертався до позивача за зустрічним позовом з вимогою про демонтаж крану КБ-408, інвентарний номер 104, тому вини виконавця за простій крана суд не вбачає.

При цьому, суд звертає увагу позивача за зустрічним позовом, що визначена умовами п.5.6 та 5.7 договору передоплата демонтажу крана не є обов'язковою та виключною передумовою здійснення демонтажу виконавцем. Водночас, у разі виникнення заборгованості за оплату робіт по демонтажу крану та підкранових колій, виконавець не позбавлений права звернутись з відповідним позовом в окремому порядку, що, зокрема, і реалізовано позивачем за зустрічним позовом в частині стягнення заборгованості в розмірі 300 000,00 грн. за демонтаж баштового крану КБ-403, інвентарний номер 63.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічні позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КСМ-ГРУП» (03148, м. Київ, вул. Петра Курінного, 2-А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ У.Б.К.» (01042, бул. М. Приймаченко, 1/27; ) 300 000 грн. та 4500 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.05.2017р.

Суддя А.І. Привалов