КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа№ 910/22904/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_3.;

від відповідача-1: Гайдай Т.В.;

від відповідача-2: Костюк О.М.;

від третьої особи: Костюк О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.02.2017р.

у справі №910/22904/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6

до 1) Комунального підприємства "Київський метрополітен"

2) Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого

органу Київської міської раді (Київської міської державної

адміністрації)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідачів Київська міська рада

про зобов'язання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - відповідач-1) про зобов'язання відповідача-1 продовжити дію договору оренди №48-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010р., укладеного між сторонами, шляхом укладання нового договору на тих же умовах та терміном на 2 роки 364 дні з дати укладання договору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач-1 безпідставно ухиляється від виконання рішення постійної комісії Київради з питань власності від 24.12.2013р. про продовження позивачу строку оренди спірного об'єкту нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017р., на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київську міську раду (далі - третя особа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017р., на підставі ст. 24 Господарського процесуального кодексу України, Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залучено до участі у справі як співвідповідача (далі - відповідач-2).

В процесі судового розгляду, у зв'язку із залученням до участі у справі співвідповідача, позивач подав суду заяву про зміну предмета позову (том справи - 1, аркуші справи - 107-108), в якій просив суд зобов'язати відповідачів укласти з позивачем договір оренди спірного нерухомого майна строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач-1 наголошував на тому, що листом №524-НЗ від 13.06.2016р. позивача було повідомлено про відмову від продовження дії спірного договору оренди, а тому підстави для визнання такого договору продовженим відсутні.

Відповідач-2 також не визнав вимоги позивача, просив суд в позові відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було дотримано вимог чинного законодавства для укладення нового договору та не подано до відповідача-2 необхідних документів, внаслідок чого правові підстави для продовження дії укладеного з позивачем договору оренди №48-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 відсутні.

Третя особа проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав ідентичних тим, які наводилися відповідачами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2017р. у справі №910/22904/16 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017р. у справі №910/22904/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 777 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 33, 83 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття невірного рішення по суті заявлених позивачем вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.04.2017р. апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017р. (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2017р.

В судовому засіданні 25.05.2017р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017р. у справі №910/22904/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні 25.05.2017р. представники відповідачів та третьої особи заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 25.05.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.06.2010р. між відповідачем-1, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, було укладено договір оренди №48-Упр(Ор)-10 (далі - Договір оренди) (том справи - 1, аркуші справи - 11-15).

За умовами Договору оренди (п.п.1.1, 2.1, 2.4) орендодавець на підставі рішення Київради №917/2986 від 24.12.2009р. передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), що знаходиться за адресою: станція метро "Лук'янівська", для торгівлі непродовольчими товарами та фотопослуги. Об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена, відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, загальної площею 12 кв. м., згідно з викопіюванням з схем тимчасового розташування МАФ (ролетних конструкцій), що складає невід'ємну частину Договору. Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі відповідача-1.

В п.9.1 Договору оренди передбачено, що останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради №917/2986 від 24.12.2009р. діє з 01.06.2010р. до 31.05.2012р.

На виконання умов Договору оренди відповідач-1 передав, а позивач прийняв об'єкт оренди, про що було складено і підписано відповідний акт приймання-передачі від 01.06.2010р. (том справи - 1, аркуш справи - 17).

В подальшому, зважаючи на відсутність заперечень орендодавця, дія Договору оренди була пролонгована до 31.05.2016р., що не заперечується сторонами.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що 24.12.2013р. на засіданні постійної комісії Київради з питань власності було прийнято рішення, оформлене протоколом №166 від 24.12.2013р., згідно з яким підтримано пропозицію депутата Київради Тесленка П. про погодження питання щодо продовження позивачу строку дії договорів оренди, в тому числі і Договору оренди №48-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010р.

Позивач вважає, що в даному випадку наявні всі необхідні та визначені законодавством підстави для укладення з відповідачами нового договору оренди спірного нерухомого майна строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва, але відповідачі безпідставно ухиляються від укладення такого правочину з позивачем, що й зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, щодо якого позивач просить суд зобов'язати відповідачів укласти договір оренди, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності регулює Закон України «Про оренду державного та комунального майна».

Тобто, названий Закон є спеціальним у правовідносинах сторін у даній справі.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди, є однією з істотних умов договору.

В п.9.7 Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про його припинення або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2013р. на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань власності, оформленому протоколом №166 від 25.12.2013р. (п.1.2.17) було погоджено питання щодо продовження терміну дії договору оренди нежитлових приміщень на станціях метро, які перебувають на балансі відповідача-1, зокрема, позивачу.

Позивач неодноразово звертався до відповідача-1 з листами, в яких просив вирішити питання щодо продовження строку дії укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору оренди №48-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010р. (том справи - 1, аркуші справи - 22-28).

Зазначаючи про бездіяльність відповідача-1 у вирішенні вказаного питання, позивач звернувся до суду з позовом (в редакції заяви про зміну предмету позову) про зобов'язання відповідачів укласти з позивачем договір про передачу в оренду майна територіальної громади міста Києва, а саме: нежитлового приміщення (частини вестибюлю) загальною площею 12,0 кв. м., що знаходиться на станції метро «Лукьянівська» в м. Києві строком на 2 роки 364 дні в редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженого рішенням Київської міської ради №415/1280 від 21.04.2015р.

З цього приводу судом було з'ясовано наступне.

Згідно з п.12.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради №34/6250 від 22.09.2011р., яке діяло на момент укладання договору оренди з позивачем, з метою розгляду питання про зміну істотних умов договору оренди, орендар подає заяву, три підписані ним та балансоутримувачем примірники змін до договору оренди та, у випадках визначених законом, звіт про оцінку об'єкта оренди до Департаменту комунальної власності м. Києва.

Для підготовки пропозицій постійній комісії Київради з питань власності необхідно надати до Департаменту комунальної власності м. Києва підписані ними та балансоутримувачем примірники змін до договору оренди, акт оцінки майна, довідку про належне виконання умов договору оренди, копію договору оренди що закінчується, копію договору страхування та установчих документів (завірені заявником).

Відповідно до протоколу №166 від 25.12.2013р. засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності (том справи - 1, аркуші справи - 18-20) відповідачу-2, як орендодавцю, доручено здійснити організаційно-правові заходи відповідно до Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011р. №34/6250 (чинного на момент укладення договору оренди з позивачем).

З наведеного випливає, що відповідні організаційно-правові заходи мали здійснюватися на підставі поданого позивачем пакету документів відповідно до вищевказаного Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва.

Оскільки Договір оренди, укладений між позивачем та відповідачем, за згодою сторін автоматично пролонгувався, то позивач не подавав вищевказаний пакет документів.

Як уже зазначалося вище, в матеріалах справи наявні листи позивача, адресовані відповідачу-1, в яких він просив вирішити питання щодо продовження терміну дії Договору оренди (том справи - 1, аркуші справи - 22-28).

Відповідач-2 в листі №062/07720-11386 від 12.10.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 119) повідомив позивача про необхідність надання пакету документів, передбачених п.12.4 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015р. №415/1280 для продовження терміну дії договору. Водночас, відповідач-2 зазначав про те, що позивачу може бути відмовлено в зміні істотних умов договору оренди у випадку, якщо орендар не виконав або порушив умови договору оренди, в тому числі в частині своєчасної сплати орендної плати, цільового використання об'єкта, страхування об'єкта оренди та у разі якщо орендар подав документи з порушенням терміну подання документів.

Таким чином, для підготовки пропозицій постійній комісії Київради з питань власності позивач повинен був надати відповідачу-2 певний перелік документів, зокрема, звіти про оцінку майна, довідку від балансоутримувача про належне виконання умов договору оренди, виписку з Єдиного державного реєстру та копію договорів страхування з платіжним дорученням про сплату страхового внеску.

Згідно з наданими суду поясненнями відповідача-1, передані йому в орендне користування об'єкти оренди на станціях метро не відповідають вимогам Правил пожежної безпеки в метрополітенах, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012р. №335.

Позивач в листі №29 від 17.05.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 122-124) просив відповідача-2 посприяти у вирішенні питання щодо надання відповідачем-1 документів, необхідних для проведення експертної оцінки.

Відповідач-2 в листі №062/05/20-5333 від 26.05.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 121) зазначив про те, що листом від 12.10.2015р. №062/07/20-11386 позивача було повідомлено про необхідність подання вищевказаних документів. Однак станом на 24.05.2016р. до відповідача-2 не надходив пакет документів щодо продовження терміну дії договорів оренди №43-Упр(Ор)-10, №48-Упр(Ор)-10, №50-Упр(Ор)-10 відносно частини вестибюлю станцій метро «Дружби Народів», «Либідська», «Лук'янівська». Інші питання, викладені у зверненні позивача, не відносяться до компетенції відповідача-2.

В листі №062/05/20-6495 від 29.06.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 119) відповідач-2 повідомив позивача про те, що відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. ст. 763, 764 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

В ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З наведених правових норм випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Тобто, у разі, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як було з'ясовано судом, відповідач-1 направив позивачу лист від 13.06.2016р. №524-Н3 про закінчення терміну дії договору 31.05.2016р. та відсутність наміру продовжувати його дію, а також звертався з вимогами протягом 30-ти календарних днів передати об'єкт оренди по акту прийому-передачі майна балансоутримувачу. Однак зазначених у листі № 524-Н3 від 13.06.2016р. вимог позивач не виконав, що зумовило звернення Комунального підприємства "Київський метрополітен" (відповідача-1 у даній справі) з позовом про виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 (позивача у даній справі), який було задоволено рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2016р. у справі №910/16218/16, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017р. (том справи - 1, аркуші справи 46-49).

Зважаючи на те, що в даному випадку орендодавець повідомив позивача про припинення Договору оренди і заперечення щодо його подальшої пролонгації, а також неподання позивачем пакету документів, визначеного Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011р. №34/6250 (чинного на момент укладання договору оренди з позивачем) та Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015р. №415/1280, необхідного для укладення договору на виконання рішення, оформленого протоколом №166 від 25.12.2013р. засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-35, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017р. у справі №910/22904/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017р. у справі №910/22904/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22904/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк