РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа №910/3030/17

За позовомМалого приватного підприємства Фірма «Ерідон»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД» 2. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»

простягнення грошових коштів у розмірі 625 260,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Коновал О.Ю.
від відповідача:Дмищук В.М.
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Мале приватне підприємство Фірма «Ерідон» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД» (надалі - ТОВ «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД») та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (надалі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення грошових коштів у розмірі 625 260,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення перевезення частину вантажу було втрачено, а тому позивач вказує на солідарний обов'язок відповідача 1 як вантажовідправника та відповідача 2 як перевізника відшкодувати завдані збитки у розмірі 625 260,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 10.04.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/1262 від 30.03.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2017 р. справу №910/3030/17 передано для розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено її до розгляду на 26.04.2017 р.

05.04.2017 р. представником відповідача 1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД» проти задоволення позовних вимог заперечувало з огляду на те, що вказане товариство як постачальник товару не несе відповідальності за втрату вантажу з моменту передачі такого товару перевізникові, а відтак відшкодування завданих збитків має покладатися на відповідача 2.

24.04.2017 р. від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Крім того, відповідач 2 вказував на те, що стосовно позовних вимог Підприємства до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів у розмірі 625 260,00 грн. є рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 р. у справі №904/1479/16, яке набрало законної сили, що є підставою для припинення провадження у даній справі згідно ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання 26.04.2017 р. не відбулося та було перенесено на 22.05.2017 р.

В судовому засіданні 22.05.2017 р. судом оголошувалась перерва на 07.06.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання представник відповідача 1 з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015 р. між Малим приватним підприємством фірмою «Ерідон» (покупець) та ТОВ «ТД «Агроімпорт ЛТД» (постачальник) було укладено договір поставки №АІ-00018 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався у зумовлені строки поставити позивачеві мінеральні добрива, а позивач зобов'язався прийняти вказаний товар і сплатити його вартість.

Специфікацією №СП-АІ-00018/55 від 09.09.2015 р. до Договору передбачена поставка нітроамофоски (азофоски) 16:16:16 NРК 16:16:16 в поліпропіленових мішках масою 50 кг на умовах СРТ ІНСОТЕРМС 2010. На виконання умов договору та специфікації вантажовідправником (ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД») на станції Бахмач-Пасажирський Південно-Західної залізниці позивачу на станцію призначення Великий Токмак Придніпровської залізниці, було відвантажено нітроамофоску (азофоску) в мішках масою 50 кг загальною кількістю місць 2 552 мішки, загальною масою 127 958 кг, що підтверджується: залізничною накладною №33445099 від 20.09.2015 р. та сертифікатом якості 7928 з відміткою Сумської митниці ДФС від 19.09.2015 р. у вагоні №24521122 з пломбами відправника у кількості 2 штуки: Е4082516 та Е4082517; залізничною накладною №33453135 від 21.09.2015 р. та сертифікатом якості 7964 з відміткою Сумської митниці ДФС від 19.09.2015 р. у вагоні №5245567 з пломбами відправника у кількості 2 штуки: Е 4082530 та Е 4082543.

25.09.2015 р. позивачем (одержувачем) було отримано повідомлення про надходження вантажу на станцію Великий Токмак.

Під час знаходження вагонів по вищезазначеним залізничним накладним на станції Великий Токмак позивачем було виявлено недостачу вантажу, а саме:

- у вагоні №24521122 за накладною №33445099 від 21.09.2015 р. нестача вантажу склала 23 850 кг (477 мішків нітроамофоски (азофоски) масою одного мішка 50 кг) на загальну суму 243 270, 00 грн. (згідно розрахунку позивача);

- у вагоні №52455672 за накладною №33453135 від 21.09.2015 р. нестача вантажу склала 37 450, 00 кг (749 мішків нітроамофоски (азофоски) масою одного мішка 50 кг) на загальну суму 381 990, 00 грн. (згідно розрахунку позивача).

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача, підстав покладення на відповідачів солідарної відповідальності за завдані збитки у зв'язку із частковою втратою вантажу під час його перевезення на загальну суму 625 260,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Матеріалами справи (накладні №33445099 та №33453135) підтверджується прийняття перевізником від ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» (вантажовідправник) до перевезення вантажу, здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення - Великий Токмак.

Частиною 2 ст. 908 Цивільного кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457 (надалі - «Статут залізниць України»), завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно із ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Позивач вказує, що під час здійснення перевезення вантажу була допущена втрата частини такого вантажу на загальну суму 625 260,00 грн., на підтвердження чого позивачем були долучені до матеріалів справи акти експертизи Запорізької Торгово-промислової палати №О-947/1 та №О-947 від 26.09.2015 р. та комерційний акт №АА №020100 від 26.09.2015 р.

При цьому, на думку позивача, втрата вантажу виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 1 як вантажовідправником та відповідачем 2 як перевізником своїх зобов'язань щодо збереження вантажу.

В той же час, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, провадження у справі підлягає припиненню за наявності таких умов:

- у справі беруть участь ті ж сторони;

- спір виник про той же предмет та з тих же підстав;

- прийняте рішення набрало законної сили, не змінено і не скасовано відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 р. у справі № 904/1479/16, залишеним без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 р. та Вищого господарського суду України від 26.12.2016 р., в задоволенні позовних вимог Підприємства до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків за недостачу вантажу у сумі 625 260,00 грн. відмовлено повністю.

Сторонами у справі №904/1479/16 є Підприємство та ПАТ «Українська залізниця».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача; підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Суд відзначає, що предметом та підставою спору як у справі №904/1479/16, так і у даній справі в частині вимог до відповідача 2 є стягнення збитків за недостачу вантажу у сумі 625260,00 грн.

Таким чином, предмет та підстави позову у справах №904/1479/16 та №910/3030/17 в частині позовних вимог до ПАТ «Українська залізниця» є тотожними.

Відповідно до п. 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 р. припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Оскільки спір між Підприємством та ПАТ «Українська залізниця» про стягнення збитків за недостачу вантажу у розмірі 625 260,00 грн. було вирішено судом при розгляді господарським судом Дніпропетровської області справи №904/1479/16, яке набрало законної сили, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для припинення провадження у справі №910/3030/17 в частині позовних вимог до відповідача 2 з огляду на приписи ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно позовних вимог Підприємства до відповідача 1 суд відзначає наступне.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За змістом статей 908, 920 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється, в тому числі, Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України. Викладене підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16.11.2016 р. у справі №3-1106гс16.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Статтею 105 Статуту залізниць України визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими засобами, що заподіяння збитків на заявлену до стягнення суму сталося саме внаслідок протиправної поведінки (дії або бездіяльності) відповідача 1 та у зв'язку з неналежним виконанням ним зобов'язань, передбачених положеннями Договору та приписами Цивільного кодексу України та Статутом залізниць.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог Підприємства до ТОВ «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД» необхідно відмовити.

Підстави для застосування у даній справі наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, про що відповідачем 2 було заявлено у відзиві на позовну заяву, в даному випадку відсутні з огляду на приписи абз. 2 п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2010 р., відповідно до якого перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, п. 2 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині позовних вимог Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» припинити.

2. В задоволенні позовних вимог Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агроімпорт ЛТД» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2017 р.

Суддя В.П. Босий