ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 925/493/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. із секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю; ОСОБА_3 - сільський голова, за участі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_5 до Сердюківської сільської ради про визнання права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання за позивачем фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 права оренди земельної ділянки площею 4,1682 га, кадастровий номер :01:000:0169 за цільовим призначенням для рибогосподарських потреб на строк до 08 лютого 2022 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди від 17.01.2012 про поновлення терміну дії договору оренди землі від 07.03.2007, сторони дійшли згоди, що додаткова угода до договору оренди землі від 07.03.2007 діє з моменту її підписання та державної реєстрації до 14 березня 2017 року і цей строк на час подачі позову вже сплив. Відповідач листом повідомленням від 07.04.2017 № 02-42/73 повідомив позивача про закінчення договору оренди землі та вимагав повернути орендовану земельну ділянку, тому відсутні підстави для визнання за відповідачем права оренди спірної земельної ділянки.

Заслухавши доводи і пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З матеріалів справи вбачається наступне:

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

07 березня 2007 року між Сердюківською сільською радою (далі - Орендодавець, відповідач по справі) в особі сільського голови ОСОБА_6 та приватним підприємцем ОСОБА_5 ( далі - Орендар, позивач по справі) було укладено договір оренди землі (а.с. 9-11), за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку із земель водного фонду, яка знаходиться в межах населеного пункту Сердюківської сільської ради ( п. 1 договору).

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,2 га, в тому числі, 4,2 га із земель водного фонду зайнятих водним обєктом ставком разом із перепускною гідроспорудою.

Договір укладено на 5 років, після закінчення строку договору , орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір зареєстрований у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2007 за № 10.

17 січня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду ( а.с. 14) про поновлення терміну дії договору оренди землі від 07.03.2007, відповідно до умов якої сторони погодили, що цей додатковий договір діє з моменту його підписання та державної реєстрації до 14 березня 2017 року.

На підставі вказаної додаткової угоди за позивачем 08.02.2017 було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 4,1682 га, кадастровий номер :01:000:0169.

Представник відповідача зауважив суду, що зміст договору оренди землі від 07.03.2007 із додатковою угодою від 17.01.2012 не відповідає зареєстрованому на їх підставі речовому праву. Це випливає з того, що Витяг із державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2013 (а.с. 12) та Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2017 (а.с. 15) містять вказівку на площу земельної ділянки 4,1682 га (а не 4,2 як по договору), а її кадастровий номер вказано як :01:000:0169 та :01:001:0169.

Представник позивача вказав, що реєстрацію договору оренди та додаткової угоди до нього проводив позивач, як орендар, однак вважає, що ці розбіжності є опискою.

Суд відхилив клопотання представника позивача викликати в засідання державного реєстратора, який провів реєстрацію речового права для надання ним пояснень про причини розбіжностей, оскільки саме по собі пояснення реєстратора ці розбіжності не усуне і не виправить їх у реєстрі.

Отже позивач не надав безспірних доказів реєстрації своїх прав на земельну ділянку, яка складає предмет договору оренди землі від 07.03.2007 із додатковою угодою.

Листом повідомленням від 07.04.2017 № 02-42/73 відповідач повідомив позивача про закінчення договору оренди землі та вимагав повернути орендовану земельну ділянку площею 4,1682 га, кадастровий номер :01:000:0169. Вказаний лист повідомлення згідно з даними офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, був вручений позивачу 13.04.2017.

В даному листі і сільський голова Сердюківської сільської ради одночасно вказує про земельну ділянку площею 4,2 га та 4,1682 га. Ці розбіжності внесенням змін до договору оренди землі між сторонами не усунуто.

Підстави набуття права на землю передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У цій статті врегульовані відносини щодо набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Згідно наведеної статті громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

В силу ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Зазначена норма Земельного кодексу України кореспондується з вимогами ч. 3 ст. 16 Закону України „Про оренду землі, відповідно до якої необхідною передумовою укладення договору оренди землі визначено згоду органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як зазначалось, 07.03.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,2 га, в тому числі 4,2 га із земель водного фонду зайнятих водним об'єктом - ставком. Додатковою угодою від 17.01.2012 сторони домовилися поновити термін дії цього договору на 5 календарних років і окремо вказали, що додатковий договір діє з моменту його підписання та державної реєстрації до 14 березня 2017 року.

Пунктом 5 додаткової угоди узгоджено, що вона набирає чинності з моменту підписання її сторонами і державної реєстрації.

Позивач вказує, що виходячи з цього, його поновлене право оренди земельної ділянки починає всій перебіг лише з часу державної реєстрації додаткової угоди на 5 наступних років.

Позивач доводить, що він зареєстрував свої права по додатковій угоді лише 08.02.2017 року, що вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав (а.с. 15) і тому рахує, що право оренди триває до 08.02.2022 року.

Позивач також вважає, що вирішальною умовою додаткової угоди є умова про те, що термін дії договору оренди землі поновлюється на 5 років, бо умови іншого пункту про його чинність з моменту підписання і до 14 березня 2017 виходять за межі 5річного терміну.

Суд не вбачає суперечності між умовами додаткової угоди про поновлення терміну дії договору на 5 років із закінчення цього терміну 14.03.2017 року, оскільки основний договір набрав чинності з моменту його державної реєстрації 14.03.2007 на 5 років до 14.03.2012, а тому новий 5річний термін його поновлення спливає 14.03.2017.

Позивач не може пояснити суду, чому він зволікав із державною реєстрацією речового права на поновлене право оренди земельної ділянки і зробив це лише 08.02.2017.

Умова додаткової угоди між сторонами від 17.01.2012 про те, що цей договір діє з моменту його підписання та державної реєстрації і до 14.03.2017 є істотною, яка повинна виконуватися обома сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, строк дії додаткової угоди між сторонами закінчився 14.03.2017.

Згідно ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", договір оренди землі є поновленим на тих же умовах і на той же строк, якщо протягом місяця після закінчення його дії орендодавець не направить орендарю листа- заперечення проти його поновлення.

Обидві сторони визнають, що лист-повідомлення від 07.04.2017 № 02-42/73 (а.с. 17) із вимогою повернути ділянку через закінчення терміну дії договору і перспективи виставити її на аукціон, відповідачем було направлено у місячний термін після 14.03.2017 і саме з цією вимогою позивач пов'язує своє порушене право, на захист якого подано позов.

Позивач не зміг пояснити суду, що собою являють 5 років користування ним орендованою земельною ділянкою після 14.03.2012 (закінчення дії основного договору оренди) і до 08.02.2017 (реєстрації речового права оренди по додатковій угоді на поновлення договору оренди) і на підставі якого законного права оренда буде тривати ще додаткових 5 років до 08.02.2022 року.

З будь-яких підстав за умовами додаткової угоди від 17.01.2012 (а.с. 14) сторони домовлялися лише про один п'ятирічний термін поновлення договору оренди землі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 49 ГПК України при відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 02 червня 2017

Суддя Н.М. Спаських