РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа №910/6510/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 99 534,65 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Ковтунець Ю.С. (за довіреністю)

від відповідача: ОСОБА_5 (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) 99 534,65 грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 25.02.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом дії договору оренди нежитлового приміщення від 25.02.2014, позивачем було здійснено ряд поліпшень приміщення на загальну суму 99 534,65 грн., а тому позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача, як орендодавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6510/17 та призначено її до розгляду на 23.05.2017.

12.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: 1) відповідач не надавав згоди на здійснення поліпшення орендованого майна; 2) умовами договору встановлено, що всі витрати по забезпеченню охоронної та пожежної безпеки позивач здійснює самостійно; 3) 02.09.2015 між сторонами підписано додаткову угоду до договору оренди приміщення, якою припинено договір оренди та зафіксовано, що між сторонами немає неврегульованих спорів з приводу виконання умов договору оренди.

Крім того, разом із відзивом відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 розгляд справи відкладено на 06.06.2017 на підставі ст. 77 господарського процесуального кодексу України.

02.06.2017 від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 06.06.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

З огляду те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 06.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар прийняти у тимчасове платне користування на строк та на умовах даного Договору нежитлове приміщення № 83 площею 172,1 кв.м., які визначені у п.1.2 цього Договору, з належної орендодавцю групи нежилих приміщень № 83 загальною площею 195,4 кв.м., ідентифіковану в Додатку № 1(План Приміщення) до цього Договору, розташовану на 1 поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1 Договору, приміщення повинно бути передане орендодавцем і прийняте орендарем по Акту прийому- передачі в термін не пізніше 5 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором (за формою, що визначена в Додатку №1 до цього Договору). Акт підписується орендодавцем та уповноваженим представником орендаря та скріплюється печатками сторін (за наявності).

25.02.2014 між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі приміщення у відповідності з Договором.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що строк оренди встановлюється з 25 лютого 2014 року (але не раніше дати підписання Акту у відповідності з п.3.1, цього Договору) по 31 січня 2017 року включно.

Згідно з п. 8.1 Договору, під поліпшенням приміщення, у рамках даного Договору, сторони розуміють проведення будь-яких робіт, пов'язаних з модернізацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо, з використанням будь-яких матеріалів, що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які очікується одержати в майбутньому при використанні приміщення.

Сторони в даному Договорі визначили, що орендарю дозволяється за рахунок власних коштів проведення поліпшення приміщення в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця та інших поточних ремонтів (п. 8.2 Договору).

Положеннями п. 8.3 Договору встановлено, що будь-які інші поліпшення приміщення, крім зазначених в п.8.2. цього Договору, можливі тільки за письмовою згодою орендодавця.

Поліпшення орендованого приміщення, що здійснені орендарем за рахунок власних коштів та за письмовою згодою орендодавця, підлягають поверненню орендарю (у разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню (п. 8.4 Договору).

02.09.2015 між сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору, відповідно до п. 1 якого Сторони дійшли згоди розірвати Договір оренди з 03 вересня 2015, при цьому останнім днем надання послуг сторони погодили 02 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору № 1, сторони підтверджують, що на момент припинення дії Договору оренди, між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов'язань, в т. ч. по оплаті наданих послуг. У зв'язку з припиненням дії Договору оренди, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по Договору оренди.

02.09.2015 між сторонами підписано Акт приймання-передачі приміщення з оренди.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача 99534,65 грн. вартості поліпшень орендованого майна, здійснених позивачем під час дії договору.

Так, на підтвердження позовних вимог позивач посилається на Акти виконаних робі № 42 від 05.05.2014 на суму 63838,15 грн., від 098/14 від 01.04.2014 на суму 60040,00 грн., Акт здачі-прийняття робіт(надання послуг) № ОУ-0000039 від 10.04.2014 на суму 92 834,04 грн., Акт надання послуг 40001201 від 9.04.2014 на суму 17691,96 грн.

Позивач зазначає, що оскільки поліпшення були проведені у відповідності до п. 8.2 Договору, останній просить стягнути з відповідача 99534,65 грн. вартості поліпшень.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 778 ЦК України визначено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення (ч. 2 ст. 778 ЦК України).

Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю (ч. 3 ст. 778 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, орендарю дозволяється за рахунок власних коштів проведення поліпшення приміщення в частині встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі без пошкодження мереж орендодавця та інших поточних ремонтів (п. 8.2 Договору).

Тобто, вказані у п. 8.2 Договору поліпшення здійснюються виключно за власні кошти позивача і Договором не встановлено обов'язку орендодавця відшкодовувати орендарю витрати на такі поліпшення.

Положеннями п. 8.3 Договору встановлено, що будь-які інші поліпшення приміщення, крім зазначених в п.8.2. цього Договору, можливі тільки за письмовою згодою орендодавця.

Поліпшення орендованого приміщення, що здійснені орендарем за рахунок власних коштів та за письмовою згодою орендодавця, підлягають поверненню орендарю (у разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню (п. 8.4 Договору).

Отже, проведені позивачем поліпшення, що стосуються встановлення охоронної, пожежної сигналізацій та структурованої кабельної мережі здійснюються виключно за власний рахунок позивача, як орендаря підлягають поверненню орендарю (у разі можливості їх відокремлення без завдання шкоди приміщенню.

Однак, умови Договору не місять обов'язку орендодавця, у разі неможливості відокремлення поліпшень без завдання шкоди приміщенню, відшкодовувати варість таких поліпшень позивачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні правові підстави вимагати відшкодування вартості поліпшень, передбачених пунктом 8.2 Договору.

При цьому, щодо інших поліпшень, суд відзначає, що всупереч п. 8.3 договору, матеріали справи не містять доказів звернень орендаря до орендодавця з питання отримання згоди на здійснення поліпшень орендованого приміщення та наявності такої згоди матеріали справи не містять.

Крім того, судом також враховано, що 02.09.2015 між сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору, відповідно до п. 1 якого Сторони дійшли згоди розірвати Договір оренди з 03 вересня 2015.

При цьому, зі змісту вказаного договору, який підписаний обома сторонами, вбачається, що на момент припинення дії Договору оренди, між сторонами немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов'язань, в т. ч. по оплаті наданих послуг.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, підписавши Додатковий договір від 02.09.2015 позивач фактично підтвердив відсутність підстав для вимоги від позивача стягнення вартості проведених поліпшень орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність доказів надання дозволу на поліпшення майна з боку відповідача, а також враховуючи зміст Договору та Додаткового договору № 1 від 02.09.2015, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 99 534,65 грн.

Більше того, позивачем не наведене жодних обґрунтувань щодо стягнення з відповідача саме 99 534,65 грн. вартості поліпшень орендованого майна.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності до вимог позивача, то суд зазначає наступне.

Так, заява відповідача мотивована тим, що відповідно до положень статті 786 Цивільного кодексу України, до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Таким чином, позивач стверджує, що оскільки договір оренди припинено 03.09.2015, то строк позовної давності сплив 02.09.2016, а тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Водночас, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно із п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Враховуючи те, що судом встановлено необґрунтованість позовних вимог, то позов не підлягає задоволенню саме з вказаних підстав, а тому заявлена відповідачем заява про застосування позовної давності розгляду не підлягає.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2017.

Суддя С.О. Турчин