КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Справа№ 910/11803/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Кравчик С.М. - представник, дов. № 91/2016/10/18-2 від 18.10.2016;

від відповідача: Єфременко О.О. - представник, дов. № 14-85 від 14.04.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016

у справі № 910/11803/16 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про внесення змін до договору від 09.12.2013 №1246/14-БО-41

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про внесення змін до п. 6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013 № 1246/14-БО-41 "Порядок та умови проведення розрахунків", з моменту затвердження НКРЕКП постанови від 30.10.2014 № 211 "Про затвердження реєстру нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, на листопад 2014 року", а саме з 30.10.2014, виклавши його в наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в межах, порядку та строки, що передбачені нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" (зі змінами та доповненнями), в редакції, чинній на момент проведення такого розрахунку. Покупцем в платіжних дорученнях зазначається інформація, що передбачена п. 6.3 договору, а також наступна інформація про призначення платежу: "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр від ___.___.20__року № . За газ отриманий у 20___році".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016, позовні вимоги задоволено частково; внесено зазначені зміни до п. 6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013 №1246/14-БО-41 з 13.06.2016, тобто з моменту отримання позивачем відповіді відповідача. В іншій частині, тобто щодо внесення змін до п.6.1 договору з 30.10.2014, судом відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі 910/11803/16 скасовано. Справу № 910/11803/16 Господарського суду міста Києва скеровано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11803/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційних скарг призначено на 11.04.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

В зв'язку з перебуванням суддів-учасників колегії Суліма В.В. та Гончарова С.А. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.04.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 прийнято матеріали справи № 910/11803/16 з розгляду апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11803/16 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 11.04.2017 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/11803/16 до 18.05.2017.

У судовому засіданні 18.05.2017 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 скасувати частково та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.05.2017 проти вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" заперечував, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 в частині внесення змін до п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013 та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі 910/11803/16 скасовано. Справу № 910/11803/16 Господарського суду міста Києва скеровано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Згідно із ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.12.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1 якого відповідач, за договором продавець, зобов'язався передати у власність позивачу, за договором покупцю, у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а позивач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно із п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та іншими споживачами.

Пунктами 2.1, 2.1.1 договору сторони погодили, що відповідач передає позивачу для СВП "Київські ТЕЦ" ПАТ "Київенерго" з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 197 360 тис.куб.м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ; у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Згідно із п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється позивачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1 договору визначено, що він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі №910/31608/15, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2016, за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за спожитий природний газ в розмірі 340 292 025,81 грн., позов задоволено частково; підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість в розмірі 173 586 013,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 80 277 366,86 грн., 3% річних в розмірі 6 684 175,69 грн. та пеню в розмірі 30 412 575,61 грн.; в іншій частині позову відмовлено; підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрати по сплаті судового збору в розмірі 173 565,00 грн.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що на виконання умов договору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставило Публічному акціонерному товариству "Київенерго" протягом січня-грудня 2014р. природний газ на загальну суму 468 039 285,28 грн, що підтверджується: актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2014; актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014; актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014; актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2014; актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2014; актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2014; актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2014; актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2014; актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2014; актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014; актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014; актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014. Однак, у зв'язку із неналежним виконанням Публічним акціонерним товариством "Київенерго" свого грошового зобов'язання за договором за спожитий природний газ в період з січня 2014р. по грудень 2014р. та систематичним порушенням встановленого договором строку його виконання, позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованість за отриманий природний газ в розмірі 173 586 013,56 грн, інфляційні втрати в розмірі 99 196 685 грн, пеню в розмірі 60 825 151,22 грн та 3% річних в розмірі 6 684 175,69 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2016, тобто після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/31608/15, позивачем на адресу відповідача була направлена додаткова угода до договору на купівлю-продаж природного газу № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013, у якій позивачем запропоновано внести зміни до п.6.1 розділу 6 "Порядок та умови проведення розрахунків", а саме виклавши його в наступній редакції:

"6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в межах, порядку та строки, що передбачені нормами ст. 19 1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" (зі змінами та доповненнями), в редакції чинній на момент проведення такого розрахунку.

Покупцем в платіжних дорученнях зазначається інформація, що передбачена п. 6.3 договору, а також наступна інформація про призначення платежу: "Розподіл коштів за теплову енергію на виконання Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр від ___.___.20__року. За газ отриманий у 20___році".

Відповідач листом №26-3977/1.2-16 від 10.06.2016 повідомив позивача про те, що запропоновані останнім зміни є неприйнятними для компанії та повернув додаткову угоду без підписання.

У зв'язку із відмовою відповідача укласти додаткову угоду позивач звернувся до суду із позовом про внесення змін до п. 6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу № 1245/14-БО-41 від 09.12.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016, позовні вимоги задоволено частково; внесено зазначені зміни до п. 6.1 розділу 6 договору купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013 №1246/14-БО-41 з 13.06.2016, тобто з моменту отримання позивачем відповіді відповідача. В іншій частині, тобто щодо внесення змін до п.6.1 договору з 30.10.2014, судом відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Публічне акціонерне товариство "Київенерго" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11803/16 скасувати частково, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11803/16 в частині внесення змін до п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 1246/14-БО-41 від 09.12.2013 та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у позові; в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для внесення змін до п. 6.1 договору № 1246/14-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013, у зв'язку із тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про внесення змін до договору №1246/14-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013, який за правовою природою є господарським договором поставки.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 ЦК України також передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10.3. договору встановлено, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного в п.10.4 цього договору.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися будь - якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Статтею 111-28 ГПК України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховним Судом України надавались висновки щодо застосування ст. 652 ЦК України та зазначено, що закон пов'язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин (постанови Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі №6-167цс13, від 21.02.2011 у справі №3-10гс11).

Як на підставу внесення змін позивач вказував на прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови № 217 від 18.06.2014, якою істотно змінено порядок розрахунків за газ.

Відносини, що виникають у сфері виробництва, транспортування, постачання і використання теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання" та іншими нормативно-правовими актами, які є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами відносин у сфері теплопостачання.

Згідно із ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

На виконання вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу".

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2015 № 1086) врегульовано механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

Відповідно до п.п. 8, 9 постанови № 217 від 18.06.2014 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів; уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, що затверджується Комісією.

Позивач зазначав, що постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 та порядком проведення оплати теплової енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.10.2014 № 211 і введенням її в дію змінено порядок проведення розрахунків за спожитий за договором природний газ, що не відповідає умовам, передбаченим пунктом 6.1 договору.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, договірні відносини між сторонами на час укладення договору купівлі-продажу природного газу регулювались Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", а порядок розрахунків за поставлений газ - постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1082 "Про питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ", якою було затверджено порядок відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природний газ. Даний порядок регулював також і порядок встановлення нормативів відрахування коштів.

У подальшому постанова Кабінету Міністрів України № 1082 від 03.12.2008 втратила чинність, у зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 217 від 18.06.2014, на яку посилається позивач.

Отже, позивач, укладаючи договір купівлі-продажу ще в 2013р., був обізнаний про особливий порядок розрахунків між сторонами із застосуванням рахунків із спеціальним режимом, а тому його твердження щодо настання істотної зміни обставин у вигляді особливого порядку розрахунків, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014, є необґрунтованими.

При цьому Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 лише частково змінено порядок та умови відкриття та здійснення розрахунків за теплову енергію з використанням рахунків із спеціальним режимом, які використовувалися сторонами на моменту укладання договору купівлі-продажу 1246/14-БО-41 від 09.12.2013.

Також слід зазначити, що Постанова Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 неодноразово перевірялась адміністративними судами на предмет її законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили, зокрема, у справах № 826/14745/14, № 826/19691/14, які знаходились у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва та Київського апеляційного адміністративного суду. Однак, час прийняття оскаржуваного рішення Постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 була чинною.

Щодо положень статті 652 ЦК України про необхідність встановити наявність порушення співвідношення майнових інтересів сторін внаслідок виконання договору та позбавлення заінтересованої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні такого договору, то місцевий господарський суд вірно зазначив, що прийняття Постанови № 217 не спричинило зміни вартості природного газу або зменшення цінності отримуваного позивачем газу за договором, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які були підписані сторонами без зауважень. Отже, порушення співвідношення майнових інтересів сторін не відбулося.

З приводу умови, передбаченої ст. 652 ЦК України, про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик вини обставин несе заінтересована сторона, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що зміни обставин у договірних відносинах між сторонами не відбулось, що було встановлено раніше, отже, не може бути ризиків вини настання цих обставин. У даному випадку ризик ускладнення розрахунків по договору несе саме позивач, як залежна від дій її контрагентів та державних органів сторона договору, який за договором купівлі-продажу зобов'язаний оплатити природний газ поставлений йому відповідачем.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Як було зазначено вище, строк договору в частині поставки природного газу закінчився 31.12.2014, остаточне проведення розрахунків за спожитий у 2014р. газ позивач відповідно до умов договору мав здійснити до 14.01.2015. Судовим рішенням у справі №910/31608/15, яке набрало законної сили, встановлено факт порушення Публічним акціонерним товариством "Київенерго" строків проведення розрахунків за спірним договором за спожитий в 2014р. природний газ, які на момент ухвалення оскаржуваного рішення у справі № 910/11803/16 вже минули. Отже, є обґрунтованими доводи відповідача про те, що намагання позивача внести зміни у договір № 1246/14-БО-41 в частині строків проведення розрахунків вже після того, як вони закінчилися, є спробою позивача уникнути відповідальності за порушення ним виконання грошового зобов'язання за договором, наявність та розмір якого встановлені судовим рішенням у справі № 910/31608/15.

Апеляційний господарський суд не знайшов правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго", натомість останнім у апеляційній скарзі не наведено порушень або неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову у позові повністю, оскільки доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та доведеними, отже апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при відмові в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11803/16 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11803/16 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11803/16 скасувати і прийняти нове рішення.

4. В позові відмовити повністю.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 1 378,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Справу № 910/11803/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 26.05.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун