РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа №910/3322/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обеженою відповідальністю "Старий квартал"

до комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

про зобов'язання виконати умови договору та стягнення збитків в розмірі 461 877,04 грн.

Представники сторін:

від позивача: Коломієць Т.М. - представник за довіреністю № 02 від 04.01.2017 р.;

Шпак В.І. - представник за довіреністю № 75 від 0.12.2016 р.;

від відповідача: Осадчук Т.О. - представник за довіреністю № 062/15/103-146 від 13.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги товариства з обеженою відповідальністю "Старий квартал" до комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про зобов'язання виконати умови договору та стягнення збитків в розмірі 461 877,04 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договори, предметом яких є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у вигляді гарячої води, технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО, ХВР, їх абонентських уводів, розподілу теплової енергії, розрахункове обслуговування та тепло споживання за адресою: вул.. Хрещатик, 44, літ. А, А".

Позивачем сплачено відповідачу по договорах на теплову енергію за листопад 61 071,02 грн. та не отримано послуги передбачені договорами.

У зв'язку з чим, звернувся в суд з вимогами зобов'язати комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" відповідно до договорів №2087 від 01.03.2014, №2067 від 27.12.2013, №2081 від 01.03.2014, №2112 від 01.08.2014, №2113 від 01.08.2014, №2111 від 01.08.2014, №2115 від 01.08.2014, №2117 від 01.08.2014, №2118 від 01.08.2014, №2119 від 01.08.2014, №2061 від 27.12.2013 розподіляти надану енергопостачальною організацією в цілому будинку теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній товариством з обмеженою відповідальністю «Старий квартал» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ. «А, А*», «А*». Та, стягнути збитки в розмірі 461 877,04 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3322/17, розгляд справи призначено на 21.03.2017 року.

17.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 03.03.2017 р.

20.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав пояснення щодо надання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні 21.03.2017 року представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача не заперечував проти даного клопотання.

В судовому засіданні оголошено перерву до 11.04.2017 року.

10.04.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву. Представники позивача надали суду додаткові докази по справі.

В судовому засіданні 11.04.2017 року представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено перерву до 22.05.2017 року.

19.05.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

В судовому засіданні 22.05.2017 року представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Нежилий будинок за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 44 рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №26 від 13.01.1992 року віднесений до комунальної власності територіальної громади міста Києва. У 1992 році будинок передано у повне господарське відання та на баланс комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".

Відповідно до поповерхового плану, до складу будинку входить декілька об'єктів - літ. А, А', Б.

Теплопостачання нежилого будинку за вказаною адресою здійснювалось на підставі договорів на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладених комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" з ПАТ «Київенерго» (далі - енергопостачальна організація) - №153-8564-9 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, Б, В) та №153-8565-9 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А') від 15.09.2001 року.

Відповідно до п. 3 додатків №5а до договорів №153-8564-9 та №153-8565-9 від 15.09.2001 року, система централізованого опалення будинку включає два теплових пункти, що розташовані у будівлях літ. А' та літ. А, Б.

Приміщення будинку перебували у орендному користуванні. В подальшому їх більшу частину було передано у приватну власність в процесі приватизації.

Між комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Старий квартал» (власник приміщень, споживач) укладено договори про надання послуг з розподілу теплової енергії, розрахункового обслуговування за спожиту теплову енергію, технічного обслуговування системи теплопостачання та теплоспоживання № 2111 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А), 2112 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А) 2113 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А), 2115 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А), 2117(вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А), 2118 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, Б), №2119 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, Б) від 01.08.2014 року та про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів №2061 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, Б), 2064 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А,А") від 27.12.2013 року №2081(вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А), 2087 (вул. Хрещатик, буд. 44 літ. А, А) від 01.03.2014 року

Предметом вищезазначених договорів є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у вигляді гарячої води, технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем централізованого опалення (ЦО) постачання холодної води та водовідведення (ХВП) та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку).

Як зазначено позивачем, з початку опалювального сезону 2016-2017 року відповідачем не виконується зобов'язання за вищезазначеними договорами та не надає позивачу теплову енергію та гарячу воду. Незважаючи на це, позивач по вищезазначеним договорам сплатив відповідачу за теплову енергію за листопад 61 071,02 грн. та не отримав послуги передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до додатків №4 до договорів №153-8564-9 та №153-8565-9 від 15.09.2001 року, абонент (відповідач) зобов'язаний до початку розрахункового періоду (місяця) сплачувати енергопостачальній організації вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Зазначені кошти, відповідач отримував від споживачів, які до початку опалювального сезону зобов'язані були сплачувати на рахунок підприємства орієнтовну вартість енергії на опалювальний сезон (місяць) відповідно до укладених договорів.

Енергопостачальна організація надає теплоносій у будинок після погашення заборгованості та отримання передплати за теплову енергію відповідно до п. 1.1. додатку №7 до договору з енергопостачальною організацією та п.30 Правил користування тепловою енергією, які затверджено постановою Кабінету міністрів України від 03.10.2007 року №1198 (далі - Правила). Тобто, в умовах єдиної для всього будинку опалювальної системи початок теплопостачання кожного приміщення залежить від дотримання платіжної дисципліни всіх, без винятку, споживачів теплової енергії в будинку.

Згідно з п.6.3.88 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України 14.02.2007 р. за №71, теплоносій подається до системи теплоспоживання на підставі дозволу Енергопостачальної організації на подачу теплоносія.

Судом встановлено, що відповідачем було виконано всі роботи з підготовки будинку до опалювального періоду 2016-2017 р. та 06.10.2016 р. отримано акти готовності до опалювального періоду.

Проте, як зазначено відповідачем дозволи (наряди) на підключення будинку до теплопостачання Енергопостачальною організацією не надавалися через заборгованість споживачів будинку за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 44.

Відповідно до п.8.3 договорів №2061, №2064 від 27.12.2013 р., №2081, №2087 від 01.03.2014 р. та п.4.3 договорів №2111, 2112, №2113, №2115, №2117, № 2118, №2119 від 01.08.2014 p., позивач зобов'язаний до початку опалювального сезону (місяця) сплатити на рахунок відповідача орієнтовну вартість теплової енергії на опалювальний сезон (місяць).

В судовому засіданні встановлено та позивачем не заперечувалось, що позивачу було виставлено 10 жовтня 2016 р. платіжні вимоги-доручення на оплату за теплоенергію, які він отримав відповідно до умов укладених договорів, і залишив без оплати. У зв'язку з чим, 09 листопада 2016 р. йому повторно відповідачем виставлені платіжні вимоги-доручення, які він оплатив в повному обсязі лише 24.11.2016 року.

В матеріалах справи наявні листи відповідача позивачу №155/1/23-7074, №155/1/23-7048, №155/1/23-7053, №155/1/23-7046, №155/1/23-7056, №155/1/23-7055 від 28.11.2016 року, в яких зазначено, що згідно частини 2 та 3 пункту 5 Правил користування тепловою енергією, які затверджено постановою Кабінету міністрів України від 03.10.2007 року №1198 у разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником. Якщо відбулася зміна власника окремо розташованого будинку, то теплопостачальна організація укладає договір з новим власником. Крім того, згідно частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Повідомляємо, що станом на сьогоднішній день підприємство не є споживачем теплової енергії в нежитловому будинку за адресою: вул.. Хрещатик, 44 літ. А, Б. Так, нежилі приміщення зазначеного будинку викуплені (приватизовані) іншими підприємствами та організаціями або знаходяться в оренді повідомлено, що відповідач припиняє (розриває) з Енергопостачальною організацією договір на постачання теплової енергії у гарячій воді в нежилий будинок за адресою: вул.. Хрещатик, 44 літ. А, Б. та, у зв'язку з цим вважає, що договори №2061, №2064 від 27.12.2013 р., №2081, №2087 від 01.03.2014 р. та п.4.3 договорів №2111, 2112, №2113, №2115, №2117, № 2118, №2119 від 01.08.2014 p. мають бути припиненими (розірваними). До листів додано проекти додаткових угод про припинення (розірвання) договорів.

Згідно з ч.1 статті 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 статті 193 ГК України, зобов'язана сторона має право відмовитись від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Пунктом 9.6 договорів №2111, 2112, №2113, №2115, №2117, № 2118, №2119 від 01.08.2014 p. Передбачено, що виконавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір у випадках: 1) зміни власника орендаря або особи, яка утримує на праві господарського відання або оперативного управління об'єкт, 2) припинення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді у нежилий будинок, в якому знаходиться об'єкт.

Судом встановлено, що 25.01.2017 року між відповідачем та публічним акціонерним товариством «Київенерго» укладено додаткову угоду на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.09.2001 №1538564 та додаткову угоду на постачання теплової енергії у гарячій воді від 15.09.2001, відповідно до яких припинено дію договорів на постачання теплової енергії у гарячій воді №1538564 та №1538565 від 15.09.2001 року з 01.01.2017 року.

У зв'язку з вищезазначеним, відповідачем направлено позивачу листи № 062/15/1/23-1707, №062/15/1/23-1708, №062/15/1/23-1705, №062/15/1/23-1706, №062/15/1/23-1709, №062/15/1/23-1710 від 14.03.2017 року, в яких зазначено, що підприємство з 01 січня 2017 року припинило (розірвало) з енергопостачальною організацією договір на постачання теплової енергії у гарячій воді в нежилий будинок за адресою: вул.. Хрещатик, 44 (літери А,А'). З огляду на те, що комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" не є теплопостачальною організацією, у підприємства відсутні підстави для продовження договірних відносин. Та, повідомлено про припинення (розірвання) договорів №2061, №2064 від 27.12.2013 р., №2081, №2087 від 01.03.2014 р. та п.4.3 договорів №2111, 2112, №2113, №2115, №2117, № 2118, №2119 від 01.08.2014 p. з 01 січня 2017 року. Позивачу також надіслано додаткові угоди у двох примірниках про розірвання договорів №2061 від 27.12.2013 р. №2064 від 27.12.2013 р. №2081 від f01.03.2014 р. №2087 від 01.03.2014 р.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання», балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Частинами 2 та 3 пункту 5 Правил користування тепловою енергією, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 року, передбачено укладання договору енергопостачальною організацією з кожним власником приміщень у разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку, а в разі зміни власника окремо розташованого будинку - з новим власником.

Згідно з частинами 1-3 статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно з ч. 1 статті 277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом міністрів України.

Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідач не утримує на балансі приміщення, що належать на праві власності позивачу, як і іншим споживачам будинку за адресою: вул. Хрещатик, 44, оскільки відповідні договори не укладалися. Перебування на балансі відповідача частини приміщень будинку не робить його балансоутримувачем будинку. Таким чином, відповідач не є балансоутримувачем будинку у розумінні статті 1 Закону України «Про теплопостачання».

Суд зазначає, що відповідач не може безпосередньо надавати послуги з теплопостачання, оскільки не є теплопостачальною організацією.

Крім того, з моменту припинення договірних відносин з енергопостачальною організацією відповідач також не має правових підстав для надання послуг з розподілу наданої енергопостачальною організацією в цілому на будинок теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону) в кількості та обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі займаній позивачем за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд.44, літ. «А,А'», «А'».

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про зобов'язання комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" відповідно до договорів №2087 від 01.03.2014, №2067 від 27.12.2013, №2081 від 01.03.2014, №2112 від 01.08.2014, №2113 від 01.08.2014, №2111 від 01.08.2014, №2115 від 01.08.2014, №2117 від 01.08.2014, №2118 від 01.08.2014, №2119 від 01.08.2014, №2061 від 27.12.2013 розподіляти надану енергопостачальною організацією в цілому будинку теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній товариством з обмеженою відповідальністю «Старий квартал» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ. «А, А*», «А*» є необґрунтованими та такими, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог позивач про стягнення понесених збитків в розмірі 158 277,04 грн., то суд зазначає наступне.

Як зазначено позивачем, внаслідок неправомірних дій відповідача стосовно не надання послуг на теплопостачання, що викликало зменшення температури повітря приміщення нижче 0 С, було встановлено розрив системи обігріву та замороження приміщення ТОВ «Старий квартал» з наступним відслоюванням оздоблення, про був складений акт огляду приміщень з фотокопіями. У зв'язку з чим, виникла необхідність здійснити ремонт приміщення та позивачем понесені збитки в розмірі 158 277,04 грн.

В матеріалах справи наявний акт огляду приміщення від 20.12.2016 року складений представником орендодавця - позивача, орендаря - ТОВ «Аквіста» та підрядника ТОВ «Акор деволепмент груп» в якому зазначено, що у зв'язку з зменшення температури повітря 0 за С, та відсутності теплоносія необхідної температури в системі обігріву приміщення «Козацька втіха», які знаходяться по вул. Хрещатик, 44 було встановлено розрив системи обігріву та замороження всіх приміщень «Козацька втіха» з наступним відслоюванням оздоблення.

Також, надано розрахунок вартості ремонтних робіт приміщення в зв'язку з вимкненням опалення.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. Застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, і вини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Проте, факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача суду не доведений.

Відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків.

Крім того, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 158 277,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо обґрунтування збитків у формі доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), то суд зазначає наступне.

Відповідачем в якості доказу понесення збитків у формі упущеної вигоди, надано договір оренди об'єкта нерухомості №30311/16 від 01.11.2016 р. (далі - договір оренди), укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Аквіста» (орендар), відповідно до якого орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд.44, літ. «АА'», «А'».

Сторони договору оренди в п.2.2.1 договору обумовили підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди після приведення об'єкта оренди в придатний для використання стан, а саме: надання обслуговуючою компанією послуг на розподілення наданої енергопостачальною організацією в цілому на будинок теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби опалення (під час опалювального сезону), в кількості та обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі що належить ТОВ «Старий квартал».

Договір оренди датовано 01 листопада 2016 р. Опалювальний період в м. Києві розпочато 12.10.2016 р. (Розпорядження Київської міської державної адміністрації №985 від 11.10.2016 р.). Тобто, на дату підписання договору оренди умова, в залежність від настання якої сторони поставили виконання правочину, вже не виконувалась з вини позивача, який прострочив оплату за договорами, укладеним з відповідачем. Отже, в момент укладання договору оренди, позивачу було відомо, що теплопостачання відсутнє у зв'язку з простроченням ним платежів, а тому не мав підстав очікувати забезпечення теплопостачання належних йому приміщень.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

А тому, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вимоги (за два календарні місяці оренди) в розмірі 303 600,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 461 877,04 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 08.06.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий