ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Справа № 915/259/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.Ю.,

представників ФОП ОСОБА_2.: ОСОБА_3 - договір про надання правової

допомоги від 25.04.2017; ОСОБА_4 - дов. №294 від 27.03.2017;

представника ДП "Дослідне господарство "Еліта": не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_2

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України"

(57217, Миколаївська обл., Вітовський р-н, сел.Полігон, вул.Центральна, буд.25),

про: стягнення 246356,18 грн., з яких: 207779,60 грн. основного боргу, 7699,86 грн. - 3% річних та 30876,72 грн. збитків від інфляції, -

та зустрічним позовом: Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України"

(57217, Миколаївська обл., Вітовський р-н, сел.Полігон, вул.Центральна, буд.25),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_3

адреса представника ОСОБА_5: 54000, АДРЕСА_1),

про: визнання повністю невідповідним законодавству і недійсним Договір №0012 від 30.06.2015, укладений між СПД ФОП ОСОБА_2 та ДП "ДГ "Еліта" ДУ "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства НААН України" про надання послуг з перевезення вантажу з моменту укладення, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України" (надалі - ДП «ДГ «Еліта») заборгованості за договором перевезення вантажу №0012 від 30.06.2015 в сумі 246356,18 грн., з яких: 207779,60 грн. основного боргу, 7699,86 грн. - 3% річних та 30876,72 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним згідно умов договору №0012 від 30.06.2015 надано послуги щодо перевезення вантажу на загальну суму 276725,40 грн. Однак відповідач порушив свої зобов'язання щодо вчасної та повної оплати за надані послуги, оплату провів частково. Станом на 27.03.2017 заборгованість відповідача перед позивачем складає 207779,60 грн. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором перевезення вантажу позивачем відповідачу нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач відзив на позов не надав, представник відповідача у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення адресату кореспонденції 01.06.2017.

17.05.2017 (до початку розгляду справи п суті) ДП "ДГ "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України" звернулося до господарського суду із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_2 про визнання повністю невідповідним законодавству і недійсним договір №0012 від 30.06.2015 про надання послуг з перевезення вантажу з моменту укладення.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилаючись на приписи Закону України «Про здійснення державних закупівель», ч.1 ст.75, ч.1 ст. 207 ГК України, ч.1 ст.203, п.1 ст.215 ЦК України зазначає, що договір про надання послуг з перевезення вантажу №0012 суперечить чинному законодавству і укладений з недотриманням порядку, процедури та умов закупівель послуг за рахунок державних коштів та вимог п.1 та п.5 ст.2 Закону України «Про здійснення державних закупівель», оскільки не проведена процедура закупівлі послуг, а також договір укладено з перевищенням суми закупівель. ДП «ДГ «Еліта», підпадає під дію Закону «Про здійснення державних закупівель», як підприємство в статутному капіталі якого частка капіталу держави складає 100 відсотків. Отже, спірний договір суперечить чинному законодавству та є недійсним.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ФОП ОСОБА_2 проти позову заперечує посилаючись на приписи п.9 ст.1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та на лист роз'яснення від 23.05.2014 за №3302-05/16629-03 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України вказує, що ДП ДГ «Еліта» хоча і є державним підприємством, проте згідно власного статуту є комерційним підприємством, діє як самостійний суб'єкт господарювання, не розпоряджається коштами Державного бюджету України, натомість розпоряджається майном та коштами, одержаними внаслідок власної господарської діяльності, узагальнюючим підсумком та ціллю діяльності якого є отримання прибутку, а отже не є «замовником» у розумінні Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Враховуючи належне повідомлення ДП ДГ «Еліта» про судовий розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 07.06.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України та ч.1 ст.174 ГК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у т.ч. господарських зобов'язань, є договори (господарські договори).

Частинами 2,3 ст.180 ГК України та ст.638 ЦК України визначено, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Постанови Пленумів Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009, а також Постанова ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013, наголошують, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції від 09.06.2015) замовники - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є одержувачем бюджетних коштів та уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, в межах такого фінансування; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, Президентом Національної академії аграрних наук України 20.12.2016 затверджено Статут ДП "ДГ "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України" (а.с.101-113).

Відповідно до п.3.1 Статуту підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб'єкт господарювання.

Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що підприємство має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, в разі потреби рахунки у відділеннях Державного казначейства, діє за принципом повного господарського розрахунку, має печатку зі своїм повним найменуванням, ідентифікаційним кодом і належністю до Академії, кутовий штамп та інші печатки, необхідні для ведення діловодства.

Відповідно до п.4.9 Статуту підприємство самостійно розпоряджається майном та коштами, одержаними від господарської діяльності, в тому числі зовнішньоекономічної, благодійними внесками і пожертвуваннями організацій (у тому числі міжнародних) і приватних осіб, та інших джерел, що не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п.8.5 Статуту узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток.

Прибуток, який залишається після сплати передбачених законодавством податків та інших платежів до бюджету, залишається у повному розпорядженні підприємства і використовується ним самостійно на цілі, визначені цим статутом.

В листі роз'ясненні від 23.05.2014 за №3302-05/16629-03 "Щодо Закону України "Про здійснення державних закупівель" Міністерство економічного розвитку і торгівлі України зазначило, що важливим елементом для розуміння поняття "замовник" у контексті цього Закону є спосіб, у який держава забезпечує свої потреби. Діяльність не є комерційною чи промисловою у разі якщо держава, підконтрольні їй організації при забезпеченні певної державної потреби керуються іншими мотивами, ніж прибутковість, водночас така діяльність не залежить від економічних ризиків і витрат на неї (оскільки держава визначила мету організації саме для здійснення такої діяльності та нормативно встановила спосіб, умови, ціни, тарифи тощо). Натомість діяльність здійснюється на комерційній основі у випадках, коли потреби держави та територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку.

Крім того, матеріали справи містять роз'яснення №3302-05/8871-07 від 20.03.2015, надане Міністерством економічного розвитку і торгівлі України на звернення ДП «ДГ «Еліта», у якому зазначено, що якщо підприємство не забезпечує потреби держави чи територіальної громади або забезпечує такі потреби на промисловій чи комерційній основі і не є одержувачем бюджетних коштів та не уповноважене розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, в межах такого фінансування, то такий суб'єкт не є замовником у розумінні Закону.

Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом як підприємство, яке здійснює свою діяльність на комерційній основі, не підпадає під ознаку «замовника» у розумінні п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Відповідно, укладання сторонами Договору №0012 від 30.06.2015 не підпадало під сферу дії та регулювання Закону України «Про здійснення державних закупівель».

За вказаних обставин, підстави для визнання Договору №0012 від 30.06.2015 недійсним з підстав його невідповідності Закону України «Про здійснення державних закупівель», відсутні.

Слід також зазначити, що спірний Договір №0012 від 30.06.2015 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На виконання умов договору кожна із сторін здійснила певні дії, зокрема, відповідач за зустрічним позовом виконав послуги з перевезення вантажу, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт, а позивач за зустрічним позовом прийняв вантаж, що підтверджується товарно-транспортними накладними, а також здійснив часткову оплату за надані послуги перевезення.

Враховуючи викладене, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

30.06.2015 між Державним підприємством "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України" (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник) було укладено договір перевезення вантажу №0012 (надалі - Договір №0012) (а.с.7-9), відповідно до умов якого позивач бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому відповідачем вантаж, (надалі іменується "Вантаж") (згідно із транспортною накладною) з місця відправлення до пункту призначення, які вказуються в додатках до цього Договору, та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (надалі іменується "Вантажоодержувач"). Відповідач, в свою чергу, бере на себе зобов'язання сплатити за перевезення вантажу плату в строк та на умовах, встановлених цим Договором або додатками до нього (п.1.1 Договору №0012 від 30.06.2015).

Відповідно до п.7.1 Договору №0012 договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Пунктом 7.2 Договору №0012 сторони узгодили, що строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 Договору та закінчується 31.12.2015.

Доказів розірвання Договору №0012 суду не подано.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Пунктом 1.4 Договору №0012 сторони узгодили, що надання послуг з перевезення підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі наданих послуг.

Пунктом 1.5 Договору №0012 сторонами узгоджено, що факт прийняття позивачем вантажу для перевезення підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п.п.2.5-2.8 Договору №0012 перевізник, зокрема, зобов'язаний надавати замовнику копії товарно-транспортної документації (завірені печаткою перевізника), своєчасно готувати і передавати замовнику акти виконаних робіт і рахунки за послуги по даному договору.

Відповідно до п. 2.11 Договору №0012 перевізник має право на своєчасне одержання оплати наданих ним послуг.

Відповідно до п.п.3.4-3.6 Договору №0012 замовник зобов'язаний забезпечити своєчасне та повне оформлення у встановленому порядку необхідних документів; своєчасно оплачувати отримані рахунки; у порядку передбаченому чинним законодавством, видати довіреності на отримання товарно-мастильних цінностей на співробітників перевізника, уповноважених перевізником належним чином.

Відповідно до п. 4.1 Договору №0012 вартість (ціна) послуг з перевезення вантажу, встановлюється в додатковій угоді до договору, що є від'ємною частиною договору.

Пунктом 4.2 Договору №0012 сторони передбачили, що розрахунки між позивачем і відповідачем здійснюються шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок позивача, при цьому відповідач оплачує перевізнику 50% передплату від вартості партії вантажу що перевозиться (кількість партії вантажу за яку сплачується передплата визначається згідно з Додатком до даного Договору) на підставі виставленого позивачем рахунку протягом трьох банківських днів з дати отримання такого рахунку відповідачем. Остаточний розрахунок між Сторонами проводиться після підписання Сторонами акту приймання-передачі наданих послуг на підставі виставленого позивачем рахунку протягом трьох банківських днів з дати отримання такого рахунку відповідачем.

Згідно з п. 4.3 Договору №0012 акт приймання-передачі наданих послуг повинен бути наданий перевізником замовнику протягом 3-х робочих днів з моменту надання послуг. Замовник протягом 3-х робочих днів з моменту отримання, повинен підписати такий акт, або у разі незгоди з актом, надати перевізнику свої письмові мотивовані заперечення. Якщо протягом вказаного строку замовник не надасть таких заперечень, акт вважається підписаним, послуги перевізника вважаються наданими якісно та в повному обсязі та прийнятими Замовником без претензій.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами до Договору №0012 укладались Додаткові угоди №02 від 30.06.2015, №004 від 13.07.2015, №006 від 30.07.2015, №007 від 03.08.2015, №008 від 04.08.2015, якими сторони узгодили кількість вантажу та вартість послуг з перевезення (а.с.10-12).

На виконання умов Договору №0012 та Додаткових угод позивач виконав послуги з перевезення вантажу на загальну суму 276726,20 грн., що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт:

- акт №ОУ-0000011 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.06.2015 на загальну суму 58946,40 грн. (а.с.13);

- акт №ОУ-0000017 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.07.2015 на загальну суму 31322,40 грн. (а.с.26);

- акт №ОУ-0000019 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.07.2015 на загальну суму 45841,20 грн. (а.с.31);

- акт №ОУ-0000025 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.07.2015 на загальну суму 5006,40 грн. (а.с.41);

- акт №ОУ-0000026 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.08.2015 на загальну суму 56634,00 грн. (а.с.42);

- акт №ОУ-0000027 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 04.08.2015 на загальну суму 25089,00 грн. (а.с.56);

- акт №ОУ-0000030 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.08.2015 на загальну суму 53336,80 грн. (а.с.57);

- акт №ОУ-0000038 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.08.2015 на загальну суму 550,00 грн. (а.с.64).

Як вбачається з матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт №ОУ-0000038 від 17.08.2015, №ОУ-0000030 від 07.08.2015 та № ОУ-0000019 від 20.07.2015 відповідачем не підписані. У зв'язку з чим, позивач 31.05.2015 направив на адресу відповідача лист щодо підписання актів здачі-прийняття робі (а.с.71). Факт направлення листа від 31.05.2015 підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.72). Доказів направлення перевізнику заперечень щодо змісту вказаних актів, замовником суду не надано.

За вказаних обставин, враховуючи приписи п.4.3 Договору №0012, акти здачі-прийняття робіт №ОУ-0000038 від 17.08.2015, №ОУ-0000030 від 07.08.2015 та № ОУ-0000019 від 20.07.2015 вважаються підписаним, послуги перевізника вважаються наданими якісно та в повному обсязі та прийнятими замовником без претензій.

Решта актів здачі-прийняття робіт підписані замовником без зауважень та скріплені печатками сторін.

Крім актів здачі-прийняття робіт, факт надання замовнику послуг з перевезення вантажу обумовленого додатковими угодами до Договору №0012, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними (а.с.14-25, 27-30, 32-40, 43-51, 53-56, 58-63), оригінали яких оглянуті судом у судовому засіданні 07.06.2017, та які містять підписи відповідальних осіб та печатку замовника як вантажовідправника.

Для проведення оплати за надані послуги з перевезення вантажу перевізником було виставлено замовнику рахунки-фактури на загальну суму 276726,20 грн., а саме:

- рахунок-фактура №СФ-0000012 від 25.06.2015 на суму 58946,40 грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000018 від 15.07.2015 на суму 31322,40 грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000020 від 20.07.2015 на суму 45841,20 грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000026 від 30.07.2015 на суму 5006,40 грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000027 від 03.08.2015 на суму 56634,00грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000028 від 04.08.2015 на суму 25089,00 грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000031 від 07.08.2015 на суму 53336,80 грн.

- рахунок-фактура №СФ-0000039 від 17.08.2015 на суму 550,00 грн.

Факт отримання вказаних рахунків замовником не заперечений.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем частково проведено оплату за надані послуги з перевезення вантажу по Договору №0012 від 30.06.2015 в сумі 101872,40 грн., що підтверджується звітами про дебіторські та кредитні операції по рахунку 4774 за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 та за період з 01.08.2015 по 31.08.2015 (а.с.66-69).

Як зазначає позивач у позовній заяві, оплата в сумі 32926,00 грн. була зарахована в рахунок погашення попередньої заборгованості, наявність якої підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2015 (а.с.70). Отже, по договору №0012 від 30.06.2015 оплата зарахована в сумі 68946,40 грн. (101872,40 грн. - 32926,00 грн.).

Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 207779,80 грн. (276726,20 грн. - 68946,40 грн.).

Дослідивши та оцінивши відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України надані докази, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов договору не допускається.

Статтями 526, 629 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного та Господарського кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст.901, 903 Цивільного кодексу України, за договором послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду справи, відповідачем за первісним позовом не надано суду доказів погашення вказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги за первісним позовом в частині стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з перевезення вантажу за Договором №0012 від 30.06.2015 в сумі 207779,60 грн.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 7699,86 грн. за період з 04.08.2015 по 27.03.2017.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов наступних висновків.

При нарахуванні 3% річних позивачем допущено арифметичну помилку, а саме позивачем не враховано, що у 2016 році 366 днів.

Судом розмір 3% річних уточнено, виходячи з наступного.

Оскільки, позивачем при нарахуванні 3% річних не було враховано, що у 2016 році 366 днів, суд здійснив перерахунок 3% річних, а саме:

По рахунку №СФ-0000020 від 20,07.2015:

- за період з 10.06.2016 по 31.12.2016 (204 дн.), виходячи із суми боргу 45841,00 грн.: 45841,00 грн. х 3% х 204 дн. / 366 дн. = 766,52 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 27.03.2017 (86 дн.), виходячи із суми боргу 45841,00 грн.: 45841,00 грн. х 3% х 86 дн. / 365 дн. = 324,03 грн.;

По рахунку №ФС-0000031 від 07.08.2015:

- за період з 10.06.2016 по 31.12.2016 (204 дн.), виходячи із суми боргу 53336,80 грн.: 53336,80 грн. х 3% х 204 дн. / 366 дн. = 891,86 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 27.03.2017 (86 дн.), виходячи із суми боргу 53336,80 грн.: 53336,80 грн. х 3% х 86 дн. / 366 дн. = 375,09 грн.;

По рахунку №ФС-0000039 від 17.08.2015:

- за період з 10.06.2016 по 31.12.2016 (204 дн.), виходячи із суми боргу 550,00 грн.: 550,00 грн. х 3% х 204 дн. / 366 дн. = 9,19 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 27.03.2017 (86 дн.), виходячи із суми боргу 550,00 грн.: 550,00 грн. х 3% х 86 дн. / 365 дн. = 3,88 грн.

Решта розрахунку 3% річних судом також перевірено та встановлено його обґрунтованість.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягненню підлягають 3% річних у загальній сумі 7693,36 грн. (1053,27+1090,55+248,13+2788,25+1233,14+1266,95+13,07).

В частині стягнення 3% річних у сумі 6,50 грн. слід відмовити.

Також позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 30876,72 грн., розрахунок здійснено відповідачем по кожному рахунку окремо.

Перевіривши розрахунок збитків від інфляції суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги за первісним позовом частково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом при поданні позову було сплачено до Державного бюджету України судовий збір у сумі 3695,37 грн. Розмір позовних вимог при поданні позову складав 246356,18 грн.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог за первісним позовом, стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом підлягає судовий збір у сумі 3695,14 грн.

Враховуючи відмову у задоволенні зустрічного позову, судові витрати за зустрічним позовом слід покласти на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

2. Позовні вимоги по первісному позову задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Еліта" Державної установи "Миколаївська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України", 57217, Миколаївська обл., Вітовський р-н, сел.Полігон, вул.Центральна, буд.25 (відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_4 (відомості про розрахункові рахунки відсутні, ІПН НОМЕР_1) 207779,60 грн. основного боргу, 7693,36 грн. - 3% річних, 30876,72 грн. збитків від інфляції та 3695,25 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог по первісному позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 12 червня 2017 року

Суддя М.В.Мавродієва