номер провадження справи 22/12/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 Справа № 908/947/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

За участю представників сторін: від позивача - ОСОБА_1, довіреність № Др.-46-1216 від 27.12.2016; від відповідача - не з'явився;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/935/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Заборіжгаз Збут» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7)

до відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 30906,06 грн

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Заборіжгаз Збут» заявлено позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 30906,06 грн., з яких основний борг в розмірі 28730,28 грн, пеня - 1525,77 грн, інфляційні втрати - 490,63 грн, 3 % річних - 159,38 грн.

Ухвалою господарського суду від 10.05.2017 позовна заява прийнята до розгляду, порушено та присвоєно номер провадження у справі 22/12/17, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 01.06.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між ТОВ «Заборіжгаз Збут» та ФОП ОСОБА_2 договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417L8CG3AP016 від 01.01.2016 не виконав свої зобов'язання щодо повної оплати отриманого ним природного газу за актами приймання-передачі природного газу за період з березеня 2016 року по квітень 2016 року та за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ «Заборіжгаз Збут» у сумі 28730,28 грн. На прострочену заборгованість позивач нарахував пеню у розмірі 1525,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 490,63 грн та 3 % річних у розмірі 159,38 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Заборіжгаз Збут» посилається на ст. ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 12, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні 01.06.2017 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

ФОП ОСОБА_2, відповідач по справі, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, письмовий відзив та витребувані судом документи не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Ухвалу суду від 10.05.2017 направлено на адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: АДРЕСА_1, що відповідає вимогам ст. 64 ГПК України. Окрім цього, отримання 12.05.2017 відповідачем ухвали підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 01.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Заборіжгаз Збут» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 11417L8CG3AP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з пунктами 2.9.3, 2.9.4, 2.9.5 договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Пункт 3.6 договору закріплює, що загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Пункт 4.2 договору встановлює, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок

постачальника в наступному порядку:

4.2.1. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

4.2.2. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

4.2.3. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з пунктами 4.3, 4.7 договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами протягом десяти днів з дати пред'явлення вимоги про це однієї із сторін на підставі відомостей про фактичну оплату вартості газу споживачем та актів приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 5.1.1 договору постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів III, IV Договору.

Відповідно до п. 5.4.2 договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Згідно з п. п. 11.1, 11.2 договору цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Відповідно до п. 11.3 договору одностороння відмова від договору не допускається.

Сторони доказів припинення дії договору суду не надали, отже, на момент розгляду справи умови договору є чинними.

На виконання умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417L8CG3AP016 від 01.01.2016 ТОВ «Заборіжгаз Збут» було поставлено природний газ на користь ФОП ОСОБА_2 всього на суму 32990,23грн, що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу, підписаними і скріпленими печаткою з обох сторін:

акт № ЗЗП00005028 від 31.03.2016 за природний газ, прийнятий споживачем у березні 2016 року на суму 4005,70 грн;

акт № ЗЗП00006551 від 30.04.2016 за природний газ, прийнятий споживачем у квітні 2016 року на суму 56,53 грн;

акт № ЗЗП00013103 від 30.11.2016 за природний газ, прийнятий споживачем у листопаді 2016 року на суму 1969,93 грн;

акт № ЗЗП00014798 від 31.12.2016 за природний газ, прийнятий споживачем у грудні 2016 року на суму 8109,43 грн;

акт № ЗЗП00001284 від 31.01.2017 за природний газ, прийнятий споживачем у січні 2017 року на суму 13586,04 грн;

акт № ЗЗП00003159 від 28.02.2017 за природний газ, прийнятий споживачем у лютому 2017 року на суму 5262,60 грн;

Відповідач виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу частково, сплативши у спірний період на користь ТОВ «Заборіжгаз Збут» грошові кошти у розмірі 4005,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 837 від 11.05.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у розмірі 254,25 грн, сплачені відповідачем поза спірний період, платіжним дорученням №33 від 03.02.2016 на суму 2576,24 грн, частково зараховані позивачем як попередня оплата акту приймання-передачі газу за березень, що відповідає п. 4.2.1 договору.

Таким чином, відповідач не в повному обсязі розрахувався з позивачем за поставлений газ, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість перед ТОВ «Заборіжгаз Збут» за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417L8CG3AP016 від 01.01.2016 за період: березень 2016 року, квітень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року у сумі 28730,28 грн, яку позивач просить стягнути у даному позові.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором на постачання природного газу за період: березень 2016 року, квітень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року в розмірі 30906,06 грн, з яких 28730,28 грн - основна заборгованість, 1525,77 грн - пеня, 490,63 грн - нфляційні втрати та 159,38 грн - 3% річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

В порушення умов пунктів 4.2.1 та 4.2.3 договору споживач не оплатив у повному обсязі вартість природного газу, поставленого за актами приймання-передачі природного газу, до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за спожитий природний газ в сумі 28730,28 грн. Неналежне виконання відповідачем зобов'язань підтверджено матеріалами справи. Доказів про сплату суми боргу відповідачем суду не надано, а тому вимога про стягнення заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417L8CG3AP016 від 01.01.2016 в розмірі 28730,28 грн є законною та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1525,77 грн пені, 490,63 грн інфляційних втрат та 159,38 грн - 3% річних за час прострочення виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.2.1 договору сторони закріпили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього пені є законними і обґрунтованими.

Однак, суд перевіривши розрахунки відповідача, прийшов до висновку, що вони є невірними, у зв'язку з цим здійснив їх перерахунок, врахувавши те, що суд не може виходити за межі заявлених вимог.

Відповідно до п. 4.2.3 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до ч. 2 п. 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Відповідач у розрахунках неправильно визначив кінцевий термін оплати і, як наслідок, період прострочення.

Позивачем не дотримано положення ч. 5 ст.254 Цивільного кодексу України при визначенні початку прострочення, яким встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Також позивачем не враховано ч. 1 п. 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», де встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1514,63 грн. У стягненні пені в сумі 7,19 грн суд відмовляє.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у відповідності до зазначених вище положень законодавства, суд дійшов до висновку, що він також не є вірним, у зв'язку з чим здійснив його перерахунок.

За розрахунком суду стягненню підлягають 3% річних у розмірі 158,45 грн. У стягненні 3% річних в сумі 0,93 грн суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем не враховані вищенаведені положення законодавства і допущені помилки в розрахунку інфляційних втрат щодо визначення періоду нарахування інфляційних втрат.

За розрахунком суду стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 118,52 грн. У стягненні 372,11 грн суд відмовляє.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Заборіжгаз Збут» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Заборіжгаз Збут» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ) суму боргу за договором - 28730 (двадцять вісім тисяч сімсот тридцять) грн 28 коп, пеню в розмірі 1514 (одна тисяча п'ятсот чотирнадцять) грн 63 коп, 3% річних у розмірі 158 (сто п'ятдесят вісім) грн 45 коп, інфляційні втрати в розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн 52 коп та 1580 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят) грн 11 коп судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 06.06.2017.

Суддя О.В. Ярешко