ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.2017 Справа № 904/2754/17
За позовом ОСОБА_1, с. Новопетрівське, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК", с. Березове, Дніпропетровська область

про визнання недійсним рішення загальних зборів від 28.11.2016 року

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 73 від 12.05.2017

від відповідача: Задніпряний А.О., представник за довіреністю № б/н від 12.01.2017

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 порушено провадження у справі № 904/2754/17 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЯК" (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення загальних зборів від 28.11.2016 року. Справу призначено до розгляду на 18.04.2017.

18.04.2017 у судовому засіданні оголошено перерву до 03.05.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 продовжено строк розгляду спору до 30.05.2017 включно; відкладено розгляд справи на 23.05.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 відкладено судове засідання на 29.05.2017.

29.05.2017 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення щодо заяви про добровільний вихід.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення повноважного представника позивача, повноважний представник відповідача заявив клопотання про колегіальний розгляд справи

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про колегіальний розгляд справи, оскільки справа не є складною та суд одноособово може прийняти повне та обґрунтоване рішення по даній справі.

У судовому засіданні 29.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк», зареєстрованого 31.08.2015, останній був учасником товариства з часткою двадцять відсотків у статутному фонді, та займав посаду генерального директора у виконавчому органі товариства.

Позивач не погоджується з рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк», оформлене протоколом від 28.11.2016 № 28/11-16, прийняте на загальних зборах 28.11.2016, щодо:

« 4. ... (абз.2 рішення). Встановити, що 28 серпня 2015 року загальні збори учасників ТОВ «Маяк», які оформлені ОСОБА_1 протоколом № 91 не проводилися.

... (Абзац 5 рішення). Рішення загальних зборів учасників ТОВ «Маяк», оформлені протоколом № 91 від 28.08.2015 року - скасувати….

7. Склад (число) учасників ТОВ «Маяк» - змінити.

Приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України (ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», ст. 148 Цивільного кодексу України, пункт 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.10.2008) відповідно до яких учасник ТОВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства, вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства, у зв'язку з чим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органам зв'язку - заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про їх вихід з ТОВ «Маяк», підпис на яких посвідчено нотаріально - задовольнити.

Із 21 листопада 2016 року (дата подачі ними заяв про вихід) вивести СергієнкаВіктора Федоровича та ОСОБА_1 з числа (зі складу) учасників Товариства з обмеженої відповідальністю «Маяк».

Підстава - власні заяви, підпис на яких посвідчено нотаріально.

Керуючись вимогами ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», ст. 148 Цивільного кодексу України, пункт 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.10.2008 року, пунктами 5.3, 5.4. Статуту ТОВ «Маяк» від 31.08.2015р. виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вартість частини майна ТОВ «Маяк», пропорційну частці кожного із них у статутному капіталі. Виплату провести після затвердження звіту за 2016 рік і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Заяву ОСОБА_5 задовольнити. У зв'язку з набуттям права власності на частку прийняти ОСОБА_5 до складу (числа) учасників ТОВ «Маяк».

З урахуванням виходу, встановити, учасниками ТОВ «Маяк» є громадяни України ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

8. Враховуючи зміну складу учасників ТОВ «Маяк» - внести зміни до установчих документів ТОВ «Маяк», а саме:

- в частині складу учасників. Учасниками ТОВ «Маяк» є громадяни України ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

- у відповідності до вимог ст. 55 Закону України «Про господарські товариства» зменшити розмір статутного капіталу ТОВ «Маяк» на частки вибувших ОСОБА_4 та ОСОБА_1, статутний капітал ТОВ «Маяк» встановити у розмірі 5 500,00 гривень, здійснити перерахунок розміру часток учасників у процентному співвідношенні, при цьому розмір часток, належних учасникам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у грошовому еквіваленті залишити без змін.

Статут Товариства з обмеженої відповідальністю «Маяк» в новій редакції - затвердити.».

Позивач вважає, що вищевказане рішення було прийнято із порушенням норм матеріального права та статуту товариства виходячи з того, що:

- Враховуючи приписи ч. 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», згоди всіх учасників на розгляд заяви позивача про включення до порядку денного питання про вихід зі складу учасників товариства на умовах вказаних у заяві отримано не було, про що свідчить відсутність відповідних відомостей у протоколі від 28.11.2016.

- Подана заява від 21.11.2016 є дійсною тільки за виконання умов: задоволення заяви повністю; дотримання терміну виходу; підписання актів приймання/передавання майна, згідно з переліком; виплати до моменту виходу частки прибутку за 2016 рік.

- Задоволення загальними зборами заяви про вихід від 21.11.2016 частково - в частині виведення зі складу учасників, не може вважатися виконанням застереження про не задоволення заяви частково, оскільки: суть заяви про «не задоволення» заяви частково, а не про її «задоволення частково»; не виконано інші застереження заяви, в тому числі про термін виходу.

- Моментом виходу - є момент вручення заяви установою зв'язку відповідній посадовій особі, або момент (дата) подачі заяви відповідній посадовій особі. І ні в якому разі цим моментом не може бути дата написання заяви про вихід, дата її нотаріального засвідчення, або дата подачі такої заяви до установи поштового зв'язку.

- Оскаржуване рішення містить протиріччя, згідно п. 7 позивач виключений з 21.11.2016, а згідно п. 8 позивача не допущено до голосування тільки після прийняття рішення вказаного п. 7 протоколу.

- Спірне рішення загальних зборів порушує правомочність позивача в участі управлінням товариства (ст. 167 ГК України), отримання певної частки прибутку (дивідендів).

- Посилаючись на п. 5.2 Статуту, позивач вказує про те, що в своїй заяві від 21.11.2016 останній повідомив про вихід із товариства саме на підставі цього пункту статуту, а отже право виходу позивача із товариства виникає через три місяці з дня повідомлення, а право загальних зборів приймати таке рішення виникає також не раніше чим через три місяці.

- Враховуючи умови п. 5.1 Статуту в редакції 2015 року, протоколом від 28.11.2016 на загальних зборах не зафіксовано подачі та/або оголошення заяви за особистим підписом ОСОБА_5, голову товариства не обрано.

- Беручи до уваги ч. 3 ст. 16, ч. 4 та ч. 6 ст. 52, ст. 56 Закону України «Про господарські товариства», позивач вказує про те, що рішення про зменшення статутного капіталу товариства не надіслано поштовим відправленням всім кредиторам товариства в триденний строк з дня його прийняття, повідомлення кредиторів про зменшення статутного капіталу товариства в порядку встановленому статутом не відбулося, можливих заперечень відповідач не очікував, а одразу, прийнято рішення про зменшення статутного капіталу, яке вже реалізовано відповідачем про що 29.11.2016 вчинено реєстраційну дію.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, позивачем було пред'явлено оригінал нотаріальної заяви про добровільний вихід із складу товариства на Загальні збори учасників ТОВ «МАЯК» 28.11.2016.

28.11.2016 було виключено зі складу учасників ТОВ «МАЯК» ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі нотаріальних заяв про добровільний вихід з ТОВ «МАЯК», звільнено з посади генерального директора ОСОБА_1 на підставі заяви про звільнення за власним бажанням, що підтверджується рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «МАЯК».

Позивач зазначає, що ним було подано ксерокопію нотаріальної заяви про вихід зі складу учасників ТОВ «МАЯК» самому Товариству та його учасникам.

При цьому, відповідач звертає увагу на той факт, що 28.11.2016 під час проведення загальних зборів учасників ТОВ «МАЯК», позивач пред'явив Загальним зборам учасників ТОВ «МАЯК» оригінал даної заяви про добровільний вихід зі складу учасників ТОВ «МАЯК».

В постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 804/437/17 щодо позивача - ОСОБА_1 встановлено, що: «представник позивача у судовому засіданні не заперечив, що учасник ОСОБА_1 добровільно вийшов зі складу учасників ТОВ «Маяк»...позивач мав намір та добровільно вийшов зі складу учасників ТОВ «Маяк», про що подав відповідну заяву, копія якої міститься в матеріалах справи».

По-друге, враховуючи приписи ст. 148 ЦК України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", п. 4.14 постанови Пленум Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» ТОВ «МАЯК» не має право прийняти або не прийняти заяву про вихід учасника ОСОБА_1

Моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку (п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів").

Аналогічний правовий висновок щодо визначення моменту виходу учасника з ТОВ, який відповідно до положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами при застосуванні певних норм права, викладено в Постанові Верховного Суду України від 14.03.2011 у справі № 3-12гс11.

Тобто, як вказує відповідач, з моменту направлення Товариству копії нотаріальної заяви про добровільний вихід зі складу учасників ТОВ «МАЯК», ОСОБА_1 вважається таким, що вийшов з ТОВ «МАЯК».

Таким чином, ТОВ «МАЯК» не могло задовольнити або не задовольнити заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «МАЯК» ОСОБА_1, оскільки не має право відмовити учаснику вийти зі складу учасників ТОВ «МАЯК».

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 148 ЦК України, ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» відповідач вказує про те, що статут ТОВ «МАЯК» у редакції 2015 року не містить положень щодо визначення порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати.

Відповідач зауважує, що Верховний Суд України у п. 30 Постанови Пленуму № 13 від 24.10.2008 зазначив, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства.

У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Тобто, розмір частки, що підлягає виплаті учаснику товариства, який виявив бажання вийти зі складу учасників товариства, розраховуються на дату виходу з товариства у порядку визначеному законодавством.

Верховний суд України, у постанові № 3-182гс14 від 18.11.2014, висловив наступну правову позицію: «відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. За змістом ч. 1 ст. 66 та ст.139 Господарського кодексу України, майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне значення, виробляються чи використовуються в діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати ціні чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства».

Тобто, законодавство не містить положення щодо визначення розміру частки, що підлягає виплаті учаснику ОСОБА_1 на підставі його заяви про добровільний вихід, підпис на якій нотаріально посвідчено.

У заяві про добровільний вихід вбачається, що учасник ОСОБА_1 просить виплатити його частку виходячи з його розрахунків, а не визначає вартість майна, що підлягає виплаті учаснику.

Таким чином, як вважає відповідач, ОСОБА_1 безпідставно зазначає про те, що ТОВ «МАЯК» не задовольнило його заяву про вихід, оскільки частка, яка підлягає виплаті колишньому учаснику визначається на підставі балансу ТОВ «МАЯК» за відповідний рік до моменту виходу учасника з Товариства, а Товариство не має право задовольнити або не задовольнити заяву про добровільний вихід, оскільки учасник ОСОБА_1 вважаться таким, що вийшов з товариства з моменту направлення ТОВ «МАЯК» нотаріальної заяви про добровільний вихід зі складу учасників ТОВ «МАЯК».

По-третє, посилаючись на ст. 148, ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України відповідач вказує про те, що законодавством України передбачено право учасника встановлювати дату виходу зі складу учасників Товариства у заяві про добровільний вихід з дотриманням 3-х місячного строку встановленого ст. 148 Цивільного кодексу України.

При цьому, учасник Товариства не може встановлювати термін виходу зі складу Товариства як вказівку на подію, яка має неминуче настати, тобто державну реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_1

Таким чином, твердження позивача в даній частині є безпідставним та необґрунтованим.

По-четверте, відповідно до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», рішення товариства з обмеженою відповідальністю про зменшення його статутного капіталу набирає чинності не раніш як через 3 місяці після державної реєстрації і оприлюднення у встановленому порядку.

Тобто, необхідною умовою для відліку 3-х місячного строку для набрання чинності рішення Загальних Зборів Учасників ТОВ «МАЯК» про державну реєстрацію зменшення розміру статутного капіталу є, по-перше, прийняття відповідного рішення, по-друге, проведення державної реєстрації державним реєстратором зменшення статутного капіталу.

Таким чином, відповідач вважає, що твердження позивача про неправомірність рішення загальних зборів про зменшення розміру статутного капіталу ТОВ «МАЯК» є безпідставним.

Крім того, відповідач зауважує, що на момент прийняття даного рішення, ОСОБА_1 вже не був учасником Товариства, а тому його права не можуть бути порушені даним рішенням.

Також, позивач безпідставно зазначає про підписання протоколу не уповноваженими головою та секретарем Загальних зборів учасників ТОВ «МАЯК» 28.11.2016, оскільки як вбачається з самого протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «МАЯК», даних осіб було обрано учасниками відповідно до бюлетенів для голосування.

По-п'яте, враховуючи приписи ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України виключно суд може встановлювати недійсність правочину.

З урахуванням того, що нотаріальна заява про добровільний вихід учасника ОСОБА_1 зі складу Товариства є одностороннім правочином, який створює обов'язки для Товариства, його недійсність може бути встановлена виключно судом.

Таким чином, ОСОБА_1 не має право встановлювати умову недійсності його заяви про добровільний вихід зі складу учасників ТОВ «МАЯК», оскільки підстави для недійсності заяв, правочинів, рішень визначаються виключно законодавством України.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк», в редакції, що затверджена протоколом загальних зборів учасників товариства № 91 від 28.08.2015 року, державну реєстрацію якого проведено 31.08.2015 за номером 0000065, учасниками товариства являлися сім осіб, зокрема:

ОСОБА_10 - розмір частки 4 070,00 грн., що становить 55% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_11 - розмір частки 1 480,00 грн., що становить 20% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_6 - розмір частки 370,00 грн., що становить 5% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_7 - розмір частки 370,00 грн., що становить 5% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_4 - розмір частки 370,00 грн., що становить 5% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_8 - розмір частки 370,00 грн., що становить 5% статутного капіталу товариства;

ОСОБА_9 - розмір частки 370,00 грн., що становить 5% статутного капіталу товариства.

Господарський суд звертає увагу на той факт, що 28.11.2016 ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників ТОВ «Маяк» на підставі нотаріальної заяви про добровільний вихід з ТОВ «Маяк», звільнено з посади генерального директора ОСОБА_1 на підставі заяви про звільнення за власним бажанням, що підтверджується рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Маяк» від 28.11.2016, яке оформлено протоколом від 28.11.2016р. № 28/11-16.

Позачергові загальні збори учасників ТОВ «Маяк» було скликано на вимогу учасників, що володіють у сукупності більше ніж 20% голосів, що передбачено ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та не суперечить пункту 6.1.12 Статуту ТОВ «Маяк» від 31.08.2015. Крім того, ОСОБА_11 брав участь у вищевказаних загальних зборах та підтвердив намір звільнення із посади за власним бажанням, оскаржуване рішення було прийнято більшістю голосів присутніх учасників ТОВ «Маяк».

Таким чином, господарський суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 щодо порушення порядку скликання учасників товариства для участі у загальних зборах, оскільки останній приймав участь у зборах та не заперечував щодо їх проведення та розгляду питань, які були винесенні на обговорення.

Крім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 у справі № 804/437/17 встановлено, що:

- Учасником ТОВ «Маяк» ОСОБА_1 було подано до Товариства копію заяви, підпис на якій нотаріально посвідчений, про добровільний вихід зі складу учасників ТОВ «Маяк». Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував, що учасник ОСОБА_1 добровільно вийшов зі складу учасників ТОВ «Маяк».

- Зі змісту протоколу від 28.11.2016 № 28/11-16 встановлено, що ОСОБА_1 виведений зі складу учасників ТОВ «Маяк» та як встановлено судом під час розгляду справи, останній добровільно вийшов зі складу учасників ТОВ «Маяк», про що подав відповідну заяву.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Господарський суд звертає увагу на той факт, що вищезазначена постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 у справі № 804/437/17, станом на 29.05.2017, не оскаржувалася та набрала законної сили. Таким чином, вищевказане рішення не може бути поставлено під сумнів.

За приписами ч. 1 та ч. 3 ст. 148 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, заявивши про це не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Справжність підпису на заяві про вихід з товариства підлягає нотаріальному засвідченню. Спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

У п. 4.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» вказано про те, що під час вирішення спорів, пов'язаних з виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до статті 148 ЦК України та статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасник ТОВ (ТДВ) має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству. Встановлюючи момент виходу учасника з товариства, господарським судам слід враховувати, що таким моментом є дата спливу строку, передбаченого частиною першою статті 148 ЦК України, або інша дата, зазначена у заяві учасника, якщо така дата визначена з дотриманням вимог цієї норми ЦК України.

Як зазначено у п. 4.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» відкликання заяви про вихід після її отримання товариством допускається лише за згодою самого товариства та у разі, якщо відповідні зміни у складі учасників товариства не пройшли державної реєстрації.

Господарський суд вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що подана ним заява про вихід є дійсною лише у разі виконання учасниками товариства всіх зазначених в заяві застережень, не відповідають вищевказаним нормам чинного законодавства України, оскільки:

- Законодавством України передбачено право учасника встановлювати дату виходу зі складу учасників Товариства у заяву про добровільний вихід з дотриманням 3-х місячного строку встановленого ст. 148 ЦК України. При цьому, учасник товариства не може встановлювати термін виходу зі складу Товариства як вказівку на подію, яка має неминуче настати.

- Відкликання заяви про вихід після її отримання товариством допускається лише за згодою самого товариства та у разі, якщо відповідні зміни у складі учасників товариства не пройшли державної реєстрації. Господарський суд бере до уваги той факт, що учасниками товариства не приймалося рішення щодо згоди відкликання заяви про вихід та товариством, станом на час розгляду справи, вже внесено зміни до складу учасників, які пройшли відповідну державну реєстрацію.

Положеннями ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Статтею 54 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Як зазначено у п. 4.15. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», судам слід враховувати, що у разі виходу учасника з товариства чинне законодавство не передбачає настання у товариства обов'язку здійснити виплату такому учаснику вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства, у строки, коротші, ніж встановлені статтею 54 Закону України "Про господарські товариства". Водночас обов'язок товариства щодо розрахунків при виході з нього учасника виникає на підставі відповідного припису закону та не пов'язаний з наявністю або відсутністю вимоги про здійснення виплати.

Господарський суд вважає, що рішення учасників товариства, в частині виплати вартості частини майна ТОВ «Маяк» ОСОБА_1, відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства України, оскільки чітко передбачає виплату ОСОБА_1 вартості частини майна ТОВ «Маяк» пропорційно його частці в статутному капіталі товариства після затвердження звіту за 2016 рік і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що чинним законодавством України не передбачено обов'язку Товариства виконати поставлені на власний розсуд умови учасника, який подав заяву про добровільний вихід зі складу учасників товариства.

Щодо прийнятого рішення стосовно ОСОБА_5, то господарський суд звертає увагу на той факт, що 28.11.2016 ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників ТОВ «Маяк» на підставі нотаріальної заяви про добровільний вихід з ТОВ «Маяк», звільнено з посади генерального директора ОСОБА_1 на підставі заяви про звільнення за власним бажанням, що підтверджується рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Маяк» від 28.11.2016, яке оформлено протоколом від 28.11.2016р. № 28/11-16. Вказане рішення органів юридичної особи щодо ОСОБА_5 прийнято після виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ «Маяк», тому не можуть бути визнані такими, що порушують корпоративні права ОСОБА_1

Викладене є підставою для відмови у задоволенні позову, у зв'язку з чим витрати по справі слід покласти на позивача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 148 Цивільного кодексу України, ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 31.05.2017

Суддя Н.Е. Петренко