РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/5129/17 23.05.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Юрія-Фарм"

до YURIA PHARM EAST AFRICA LIMITED

про стягнення 2 577 293,07 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Квітка Є.В. за довіреністю №16/08/2016/ЮФ від 16.08.2016 р.;

від відповідача: Мітлицький В.П. за довіреністю №003/02/17 від 14.02.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до YURIA PHARM EAST AFRICA LIMITED про стягнення 2 577 293,07 грн.

Ухвалою суду від 03.04.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.04.2017 р.

19.04.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.04.2017 р. представник відповідача надав документи на виконання вимог ухвали суду. Крім того, відповідач зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем за Контрактом № 46-16/UGA від 17.08.2016 р. складає 95 030,60 доларів США та відповідачем вживаються всі заходи для її погашення.

У судовому засіданні 28.04.2017 р. оголошувалась перерва до 23.05.2017 р.

У судовому засіданні 23.05.2017 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача позов визнав повністю та повідомив про те, що заборгованість спричинена неможливістю конвертації валюти.

У судовому засіданні 23.05.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.08.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрія-фарм" (позивач, продавець) та Компанією YURIA PHARM EAST AFRICA LIMITED (відповідач, покупець) укладено Контракт №46-16/UGA від 17.08.2016 р. на поставку фармацевтичної продукції (надалі - Контракт).

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 124 ГПК підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 21 ГПК сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 ГПК підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право", право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Відповідно до ст. 43 розділу VI "Колізійні норми щодо договірних зобов'язань" Закону "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Отже, сторони у договорі можуть самостійно визначити право, яке застосовується до договору, та суд, який буде розглядати та вирішувати спір між ними.

Пунктом 11.1 Контракту передбачено, що спори і розбіжності за даним Контрактом або у зв'язку з ним, підлягають передачі для розгляду та прийняття остаточного рішення в Господарському суді м. Києва.

Правом, яке регулює відносин сторін по даному Контракту, є матеріальне та процесуальне право України (п.11.2. Контракту).

Враховуючи викладене, даний спір підлягає вирішенню господарським судом міста Києва із застосуванням матеріального і процесуального права України.

Відповідно до п.1.1 Контракту продавець зобов'язався продати, а покупець купити фармацевтичну продукцію на умовах і в порядку, передбачених даним Контрактом. Назва, асортимент, кількість, одиниця виміру та ціна товару визначається згідно специфікації, що є невід'ємною частиною цього Контракту.

Згідно з п. 1.3. Контракту поставка товару здійснюється продавцем окремими партіями, виходячи із попередніх заявок покупця та узгодженою сторонами специфікацією на кожну конкретну партію (поставку) товару в обумовленому даним Контрактом порядку.

Пунктом 4.1. Контракту визначено, що оплата за поставлений по даному Контракту товар здійснюється покупцем виходячи з узгодженої сторонами у відповідній Специфікації вартості товару. Валюта платежу за контрактом - долари США.

Як вбачається з матеріалів справи, Специфікацією № 6 від 07.12.2016 р. сторонами договору погоджено поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 95 030,60 доларів США.

Відповідно до п. 4.3 Контракту, оплата здійснюється покупцем не пізніше 75 (сімдесяти п'яти) календарних днів з дня митного оформлення товару в країні продавця.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання умов Контракту № 46-16/UGA від 17.08.2016 р. позивачем здійснено поставку відповідачу фармацевтичної продукції на суму 95 030,60 доларів США, що підтверджується митною декларацією № 125130013/2016/449491 від 09.12.2016 року.

Митне оформлення товару в країні продавця (Україна) відбулось 09 грудня 2016 р., що підтверджується відміткою у митній декларації за № 125130013/2016/449491 від 09.12.2016р.

Таким чином, оплата за поставлений товар мала бути здійснена не пізніше 22.02.2017р.

За твердженням позивача, відповідач свої зобов'язання за Контрактом № 46-16/UGA від 17.08.2016 р. в частині оплати за поставлений товар не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач наявність заборгованості перед позивачем та її у розмір - 95 030,60 доларів США, визнає у повному обсязі, проте зазначає, що невиконання ним зобов'язань відбулось внаслідок неможливості конвертації валюти.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з YURIA PHARM EAST AFRICA LIMITED (адреса: Бішара бізнес центр, Плот 4 Олд Портбель Роуд, Суіт С1, Кампала, Уганда, 23690, реєстраційний номер 144502, ІПН , р/с , банк:Centenary Rural Development Bank, відділення: Энтеббе Роуд, Кампала, Уганда, S.W.I.F.T: CERBUGKA, банк корреспондент в США CITIBANK N.A., New YORK, 111 WALL STREET NEW YORK 10043, номер банківського рахунку: 36022172, S.W.I.F.T: CITIUS33, FED ROUTING NO.021000089, TITLE OF ACCOUNT: CENTENARY RURAL DEVELOPMENT BANK LTD) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм" (03680, м. Київ, вул. Миколи Амосова, будинок 10, ) заборгованість в розмірі 95 030 (дев'ятнадцять п'ять тисяч тридцять) доларів США 60 центи, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим Національним банком України станом на 29.03.2017 року, становить 2 577 293 (два мільйони п'ятсот сімдесят сім тисяч двісті дев'яносто три) грн. 07 коп. та 38 659 (тридцять вісім тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 42 коп. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна