ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Справа № 910/20786/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Картере В.І.,

Малетича М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Національного банку України

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2017 року

у справі № 910/20786/16

господарського суду міста Києва

за позовом Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про стягнення 53 100 900,00 грн.

за участю представників:

позивача: Шматко В.О.

відповідача: Шпак Т.Г.

третьої особи: Костюченко І.В.

вільні слухачі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання відповідача перерахувати позивачу грошові кошти в сумі 53 100 900,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долару США, установленим НБУ станом на 09 листопада 2016 року, складає 2 077 500,00 доларів США, отриманих ПАТ "Дельта Банк" від погашення заставлених цінних паперів згідно з договором застави Державних облігацій України № 51/64/144/39/86/ДОУ від 14 травня 2014 року, а саме: державних облігацій України з наступними характеристиками: міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA в кількості 2000 шт., номінальною вартістю 1000,00 грн за 1 шт., балансовою вартістю 12 050,56 грн. за 1 шт. та з датою погашення 03 червня 2015 року.

В обґрунтування вимог позивач послався на те, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п. 1.31. глави 1 розділу ІІІ та п. 2.21. глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05 липня 2012 року, зобов'язаний перерахувати на користь позивача, як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою, грошові кошти, отримані в результаті погашення цінних паперів, які є предметом застави згідно із договором застави, і такі кошти мають бути використані для позачергового задоволення його вимог заставодержателя, однак, безпідставно відмовляє у вчиненні таких дій.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20 грудня 2016 року (суддя: Плотницька Н.Б.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2017 року (склад колегії суддів: Тищенко А.І. - головуючий, Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.) в позові відмовлено повністю.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що права позивача не порушені, оскільки вимоги Національного банку України були визнані та акцептовані відповідачем в процедурі ліквідації ПАТ "Дельта Банк", докази оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення вимог кредиторів, як це передбачено статтею 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відсутні, такі вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а в діях уповноваженої особи ПАТ "Дельта Банк" відсутні порушення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Національний банк України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2017 року і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у період з вересня 2008 року по червень 2009 року між Національним банком України (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" укладено ряд кредитних договорів, а саме:

1) кредитний договір № 39/09-08/СТ від 11 вересня 2008 року,

2) кредитний договір № 51 від 22 жовтня 2008 року,

3) кредитний договір № 64 від 05 листопада 2008 року,

4) кредитний договір № 86/11-08/СТ від 11 листопада 2008 року,

5) кредитний договір № 144 від 29 грудня 2008 року,

6) кредитний договір № 144/1 від 29 грудня 2008 року,

7) кредитний договір № 144/2 від 30 грудня 2008 року,

8) кредитний договір № 144/3 від 31 грудня 2008 року,

9) кредитний договір № 144/4 від 05 січня 2009 року,

10) кредитний договір № 144/5 від 12 січня 2009 року,

11) кредитний договір № 144/6 від 29 січня 2009 року,

12) кредитний договір № 144/7 від 06 лютого 2009 року,

13) кредитний договір № 144/8 від 11 лютого 2009 року,

14) кредитний договір № 144/9 від 13 лютого 2009 року,

15) кредитний договір № 144/10 від 16 лютого 2009 року,

16) кредитний договір № 144/11 від 27 лютого 2009 року,

17) кредитний договір № 144/12 від 04 березня 2009 року,

18) кредитний договір № 144/13 від 05 березня 2009 року,

19) кредитний договір № 144/14 від 13 березня 2009 року,

20) кредитний договір № 144/15 від 20 березня 2009 року,

21) кредитний договір № 144/16 від 06 квітня 2009 року,

22) кредитний договір № 144/17 від 15 квітня 2009 року,

23) кредитний договір № 144/18 від 17 квітня 2009 року,

24) кредитний договір № 144/19 від 30 квітня 2009 року,

25) кредитний договір № 144/20 від 03 червня 2009 року (далі за текстом - кредитні договори), на виконання умов яких Національний банк України надав ТОВ "Український промисловий банк" кредитні кошти в розмірі та на умовах, передбачених укладеними між сторонами кредитними договорами, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами.

30 червня 2010 року між Національним банком України, Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2258, відповідно до умов якого правонаступником прав та обов'язків ТОВ "Український промисловий банк" за кредитними договорами стало Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про що до кредитних договорів були внесені зміни шляхом укладання 20 липня 2010 року відповідних договорів про внесення змін та доповнень.

В забезпечення виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за зазначеними вище кредитними договорами та будь-якими додатковими угодами (договорами), додатками, змінами та доповненнями до них 14 травня 2014 року між Національним банком України (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (заставодавець) укладено договір застави державних облігацій України № 51/64/144/39/86/ДОУ (далі за текстом - договір застави), відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу заставодержателю державні облігації України загальною вартістю 191 526 592,00 грн., з наступними характеристиками:

1) міжнародний ідентифікаційний номер - UA, кількість - 110 000 шт., номінальна вартість - 1 000,00 грн. за 1 шт., балансова вартість - 1 029,89 грн. за 1 шт., дата погашення - 07 лютого 2018 року;

2) міжнародний ідентифікаційний номер - UA, кількість - 5 000 шт., номінальна вартість - 1 000,00 дол. США за 1 шт., балансова вартість - 12 421,74 грн. за 1 шт., дата погашення - 11 лютого 2015 року;

3) міжнародний ідентифікаційний номер - UA, кількість - 2 000 шт., номінальна вартість - 1 000,00 дол. США за 1 шт., балансова вартість - 12 050,56 грн. за 1 шт., дата погашення - 03 червня 2015 року.

Згідно з п. 1.2. договору застави за рахунок застави вимоги заставодержателя задовольняються повністю, включаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, пеню та інші витрати заставодержателя, пов'язані з виконанням грошового зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі.

Управлінням депозитарної діяльності Національного банку України проведено операції щодо погашення зазначених вище облігацій за міжнародним ідентифікаційним номером UA в кількості 2 000 шт., в результаті чого Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" було виплачено 2 077 500,00 доларів США, що підтверджується одновалютним меморіальним ордером № 9 (#999678301) від 02 червня 2015 року.

03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року та № 71 від 08 квітня 2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку та запроваджено в банку тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, який відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 147 від 03 серпня 2015 року був подовжений по 02 жовтня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року була розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

28 жовтня 2015 року Національний банк України в межах ліквідаційної процедури ПАТ "Дельта Банк" звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" із заявою № 18-02012/81701 про визнання його кредиторських вимог на загальну суму 9 368 737 335,89 грн., в якій послався на наявність заборгованості ПАТ "Дельта Банк" перед НБУ за низкою кредитних угод, в т.ч. і за зазначеними вище кредитними договорами.

Розглянувши вказану заяву, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" направила Національному банку України електронне повідомлення № 3032 про акцептування його вимог в сумі 9 344 571 307,23 грн. з віднесенням їх до сьомої черги кредиторських вимог.

09 вересня 2016 року Національний банк України звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. з листом № 12-0004/75921, в якому просив перерахувати Національному банку України грошові кошти від погашення цінних паперів, що перебувають в заставі НБУ на підстав зазначеного вище договору застави. Однак, Уповноваженою особою Фонду в листі № 7674 від 16 вересня 2016 року було відмовлено у задоволенні вимог Національного банку України з огляду на відсутність правових підстав для перерахування Національному банку України грошових коштів, отриманих від погашення цінних паперів, яке відбулось 03 червня 2015 року, тобто під час здійснення процедури тимчасової адміністрації в банку.

Відмова Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" в перерахуванні грошових коштів від погашення цінних паперів в сумі 2 077 500,00 доларів США на користь Національного банку України стала підставою для звернення НБУ з позовом у даній справі.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, спеціальними для застосування є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII зазначеного Закону.

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначені в статті 46 зазначеного Закону, частиною другою якої передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються усі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

41) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. (ч. 3 ст. 46 Закону)

Таким чином, запровадження у банку процедури ліквідації унеможливлює стягнення з банку, що ліквідується, коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Положеннями ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Судами встановлено, що Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" за заявою Національного банку України № 18-02012/81701 від 28 жовтня 2015 року були акцептовані кредиторські вимоги Національного банку України в сумі 9 344 571 307,23 грн., в т.ч. і за зазначеними вище кредитними договорами, з віднесенням їх до сьомої черги кредиторських вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Однак, як вірно встановлено судами, докази оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення вимог кредиторів, що передбачено статтею 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Судами встановлено, що 09 вересня 2016 року (після закінчення визначеного Законом 30-денного строку на приймання вимог кредиторів) Національний банк України звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. (листом № 12-0004/75921 від 09 вересня 2016 року) з вимогою про перерахування Національному банку України грошових коштів від погашення цінних паперів, що перебувають в заставі НБУ на підставі зазначеного вище договору застави, в задоволення якої Уповноваженою особою Фонду відмовлено. Зазначена вимога також є предметом спору у даній справі. При цьому, позивач посилається на те, що його вимоги мають бути задоволені у першу чергу, як вимоги забезпечені заставою цінних паперів.

Однак, вимоги про звернення стягнення на предмет застави позивачем до відповідача не заявлялись, а заявлені Національним банком України зазначені вимоги є вимогами про перерахування коштів, виконання яких банком, який перебуває в стані припинення поза процедурою та порядком, встановленим положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим, оскільки введення у банку тимчасової адміністрації та запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом. Задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема статтею 52 Закону.

При цьому, позивач помилково ототожнює поняття права вимоги й права звернення на предмет застави, оскільки право вимоги в контексті правовідносин між Національним банком України та АТ "Дельта Банк" є правом на отримання грошових коштів за зазначеними вище кредитними договорам, а право звернення на предмет застави відповідно до норм чинного цивільного законодавства України є правом на переважне задоволення права вимоги у випадку порушення основного зобов'язання. Однак, право звернення на предмет застави не було реалізовано позивачем.

Умовами договору застави державних облігацій України № 51/64/144/39/86/ДОУ від 14 травня 2014 року не передбачено право Національного банку України, як заставодержателя, стягнути грошові кошти без звернення стягнення на предмет забезпечення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що в діях уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" щодо відмови у задоволенні вимоги НБУ про перерахування грошових коштів від погашення цінних паперів відсутні порушення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а права позивача не є порушеними.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій пунктів 1.31., 2.21. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 5 липня 2012 року, оскільки нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу та регулює порядок і процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, його ліквідацію, зокрема, порядок формування ліквідаційної маси, визначення черговості задоволення вимог кредиторів та порядок їх задоволення, є саме Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи. Розглянувши справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив прийняте рішення без змін.

Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2017 року у справі № 910/20786/16 залишити без змін.

Головуючий І.А. Плюшко

Судді В.І. Картере

М.М. Малетич