номер провадження справи 14/51/14-20/56/16-27/9/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 Справа № 908/1453/14

За позовом Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

до відповідача: Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

про стягнення суми 145207,45 грн.

Головуючий суддя Дроздова С.С.

суддя Смірнов О.Г.

суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1, дов. № 58 від 06.02.2017р.

Від відповідача ОСОБА_2, дов. № 222/20-19 від 11.07.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, суми 89120,30 грн. пені, 20566,21 грн. 3% річних, 35520,94 грн. інфляційного нарахування.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.06.2014 р. у справі № 908/1453/14 (суддя Сушко Л.М.), яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 р., позов Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго задоволений частково, з Концерну Міські теплові мережі стягнуто на користь позивача пеню в розмірі 44510,15 грн., 3% річних у розмірі 20566,21 грн., судовий збір у розмірі 1301,53 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. (суддя Серкіз В.Г.) задоволено заяву позивача про відновлення справи № 908/1453/14, відновлено втрачену справу № 908/1453/14 повністю, матеріали господарської справи ухвалено передати до Донецького апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного розгляду справи.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2016 р. у справі № 908/1453/14 касаційну скаргу Концерну Міські теплові мережі задоволено, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.02.2016 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2014 р. у справі № 908/1453/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.08.2016 р. у справі 908/1453/14 (суддя Гандюкова Л.П.), яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р., позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго задоволені частково, з Концерну Міські теплові мережі на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго стягнуто суму 8351,92 грн. пені, суму 19281,20 грн. 3% річних, суму 2056,57 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення суду, 29.09.2016 р. виданий відповідний наказ у справі № 908/1453/14.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 16.08.2016 р. у справі № 908/1453/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017 р., справу № 908/1453/14 передано для розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 11.01.2017 р. справу № 908/1453/14 прийнято до провадження суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 14/51/14-20/56/16-27/9/17 та призначено судове засідання на 15.02.2017 р.

Ухвалою суду від 15.02.2017 р. за письмовим клопотанням відповідача, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено на 15 днів до 27.03.2017 р., відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 22.03.2017 р., враховуючи необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

У засіданні суду 22.03.2017 р., за усним клопотанням представників сторін, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 27.03.2017 р. для надання сторонам часу для підготування мирової угоди.

Ухвалою суду від 27.03.2017 р., враховуючи письмове клопотання позивача, заявлене в порядку ст. 46 ГПК України, необхідність сторонам більш тривалого часу для підготовки та підписання мирової угоди в справі, а також звязку з закінченням терміну розгляду справи, справу передано на колегіальний розгляд у складі трьох суддів.

Відповідно до ст. 46 ГПК України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто у складі трьох суддів.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.03.2017 р. у справі № 908/1453/14 призначено колегію в складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Федорова О.В., Смірнов О.Г.

Ухвалою суду від 27.03.2017 р. справу № 908/1453/14 прийнято до провадження колегією в складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Федорова О.В., Смірнов О.Г., судове засідання призначене на 20.04.2017 р.

У судовому засіданні 20.04.2017 р., відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 25.05.2017 р. для надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 25.05.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які зявилися в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві (вих. № 007-83/5954 від 22.04.2014 р.) із урахуванням письмових пояснень, отриманих судом 16.08.2016 р. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 44 від 01.10.2004 р., а саме: відповідач несвоєчасно здійснив оплату за спожиту активну електричну енергію в період з серпня по листопад 2013 р. та січень 2014 р. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», договором № 44 від 01.10.2004 р., просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму 89120,30 грн. пені, 20566,21 грн. 3 % річних, 35520,94 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач із позовними вимогами не погодився та заперечив проти них з підстав, викладених у письмовому відзиві, який надійшов до суду 15.02.2017 р., та в письмовому доповненні до відзиву, яке надійшло до суду 22.03.2017 р. Зазначає, що заборгованість, на яку позивач нарахував відповідачу штрафні та фінансові санкції, була сплачена останнім у повному обсязі. Між сторонами за договором № 44 проведено звіряння заборгованості за спожиту електроенергію станом на 01.10.2013 р., відповідно до якого сальдо розрахунків складає 2134448,20 грн. на користь позивача. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 затверджений Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. 14.10.2013 р. на виконання зазначеної постанови підписане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію № 20/5099. Кошти в сумі 3768583,19 грн. надійшли на рахунок відповідача від сторони-5 протокольного рішення 21.10.2013 р. та 22.10.2013 р. були перераховані позивачу за платіжним дорученням від 16.10.2013 р. № 1757. Частина даної суми була зарахована в т.ч. за договором № 44: оплата за електроенергію за: серпень 2013 р. 693167,42 грн., за вересень 2013 р. 1441280,78 грн. Решта платежу була зарахована в якості оплати за іншими договорами, укладеними з позивачем. На думку відповідача, правильним, згідно зі ст. 111-12 ГПК України, є врахування висновків, які містяться в постановах Вищого господарського суду України від 17.05.2016 р., від 13.12.2016 р. у справі № 908/1453/14. Платіж у сумі 3768583,19 грн. був здійснений у порядку, визначеному нормами постанови КМУ № 20. Отже, вчинення сторонами дій, направлених на підписання спільних протокольних рішень, а також дій, спрямованих на можливість їх виконання та реальне виконання свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата за договором № 44 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі вказаного протокольного рішення. Тобто, підписавши акти звіряння та спільне протокольне рішення, сторони в такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за платіжними вимогами від 10.09.2013 р. № 7504, від 03.10.2013 р. № 7996, тому фінансові та штрафні санкції не можуть бути нараховані на заборгованість у сумі 693167,42 грн. (за платіжною вимогою-дорученням № 7504) та в сумі 1441280,78 грн. (за платіжною вимогою-дорученням № 7996), строк зобовязання з оплати якої змінено вказаним спільним протокольним рішенням. Зміна порядку та строку розрахунків не передбачає підстав для стягнення штрафних та фінансових санкцій. Вважає, що підстави для нарахування й стягнення за платіжними дорученнями №№ 7504, 7996 пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні. Отже, позовні вимоги в частині стягнення пені 12742,54 грн. та 3% річних 2940,59 грн. є необґрунтованими. Поза межами порядку й строків, встановлених спільними протокольними рішеннями були здійснені оплати за платіжними вимогами-дорученнями від 11.11.2013 р. № 9441, від 05.12.2013 р. № 10100, від 06.02.2014 р. № 44/1а. Спільне протокольне рішення № 20/5099 не стосується заборгованості, строків та її оплати за цей період. Розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, не відповідає вимогам, встановленим постановою Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. та листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97. З огляду на те, що період прострочення відповідачем сплати заборгованості за зазначеними платіжними вимогами та рахунком складає менше місяця, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат. Господарські правовідносини між сторонами носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла з обєктивних причин, відповідач повністю самостійно сплатив суму боргу, а порушення строків було незначним та виправлено безпосередньо у короткий термін. Згідно контррозрахунку відповідача, пеня складає 77873,65 грн., 3% річних 17970,83 грн. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у повному обсязі; відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 11246,65 грн. та 3% річних у сумі 2595,38 грн.; зменшити суму пені на 90%.

20.04.2017 р. від позивача до суду надійшло письмове заперечення на відзив відповідача. Позивач вважає, що зазначення відповідача про те, що спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків № 20/5099 сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором № 44, є безпідставним. Даним протокольним рішенням не передбачено звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобовязання, строк виконання якого відповідачем за договором № 44 був порушений. визначають виключно механізм проходження бюджетних коштів між різними субєктами. Отже, позивачем не несвоєчасну сплату рахунків №№ 7504, 7996 правомірно нараховано пеня та 3% річних. Позивач не погоджується зі зменшенням пені на 90% з огляду на скрутний фінансовий стан, в якому перебуває позивач.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (Постачальник електричної енергії, позивач) та Концерном Міські теплові мережі (Споживач, відповідач) укладений договір про постачання електричної енергії № 44 з протоколом розбіжностей.

За умовами розділу 1 договору, Постачальник електричної енергії постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Відповідно п. 2.2.3. Споживач зобовязався оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 4 Порядок розрахунків та № 5 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Пунктом 9.7 договору (з врахуванням Протоколу врегулювання розбіжностей) встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

Відповідно до матеріалів справи та усних пояснень представників сторін, договір № 44 своєї дії не припинив, діє на теперішній час.

До договору сторонами підписаний додаток № 4 «Порядок розрахунків».

Згідно п. 7 додатку № 4 до договору (з врахуванням Протоколу врегулювання розбіжностей), Споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому Постачальником електричної енергії. Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається: - при направленні рекомендованим листом дата зазначена у відбитку поштового штемпеля на конверті, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів); - при направленні нарочним дата вручення Споживачу.

На виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача платіжну вимогу-доручення № 7504 від 10.09.2013 р. з призначенням платежу: кінцевий розрахунок за ел. енергію у серпні 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р. на загальну суму 1293167,42 грн.

Відповідач здійснив оплату платіжної вимоги-доручення: 27.09.2013 р. - у розмірі 400000,00 грн., 30.09.2013 р. - у розмірі 200000,00 грн., 22.10.2013 р. - у розмірі 693167,42 грн.

Позивач направив на адресу відповідача платіжну-вимогу доручення № 7996 від 03.10.2013 р. з призначенням платежу: кінцевий розрахунок за ел. енергію у вересні 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р. на загальну суму 1441280,78 грн. Відповідач 22.10.2013 р. здійснив оплату платіжної вимоги-доручення в розмірі 1441280,78 грн.

Позивач направив на адресу відповідача платіжну вимогу-доручення № 9441 від 11.11.2013 р. з призначенням платежу: кінцевий розрахунок за ел. енергію у жовтні 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р. на загальну суму 6802172,23 грн.

Відповідач здійснив оплату платіжної вимоги-доручення, а саме: 25.11.2013 р.- у розмірі 1000000,00 грн., 28.11.2013 р. - у розмірі 802172,23 грн., 03.12.2013 р.- у розмірі 500000,00 грн., 04.12.2013 р. - у розмірі 200000,00 грн., 05.12.2013 р. - у розмірі 150000,00 грн., 06.12.2013 р. - у розмірі 100000,00 грн., 09.12.2013 р. - у розмірі 100000,00 грн., 10.12.2013 р. у розмірі 100000,00 грн., 12.12.2013 р. - у розмірі 500000,00 грн., 13.12.2013 р. - у розмірі 500000,00 грн., 16.12.2013 р.- у розмірі 1000000,00 грн., 17.12.2013 р. - у розмірі 1000000,00 грн., 18.12.2013 р. - у розмірі 850000,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача платіжну вимогу-доручення № 10100 від 05.12.2013 р. з призначенням платежу: кінцевий розрахунок за ел. енергію у листопаді 2013 р. на підставі показників приладів обліку та діючих тарифів з урахуванням ПДВ 20%. Договір № 44 від 01 жовтня 2004 р. на загальну суму 7868446,51 грн.

Відповідач здійснив оплату платіжної вимоги-доручення, а саме: 26.12.2013 р. - у розмірі 2000000,00 грн., 27.12.2013 р. - у розмірі 1000000,00 грн., 30.12.2013 р. - у розмірі 4868446,51 грн.

Позивач направив на адресу відповідача рахунок № 44/1а від 06.02.2014 р. з призначенням платежу: плата за електроенергію спожиту в січні 2014 р. ПДВ 20%. Договір № 44 від 01.10.04 на загальну суму 9496202,27 грн.

Відповідач здійснив оплату рахунка, а саме: 14.02.2014 р. - у розмірі 2000000,00 грн., 18.02.2014 р. - у розмірі 1000000,00 грн., 19.02.2014 р. - у розмірі 4000000,00 грн., 20.02.2014 р. - у розмірі 2496202,27 грн.

Усі платіжні вимоги-доручення та рахунок направлялися позивачем відповідачу поштою, що підтверджується фіскальними чеками та переліками відправленої кореспонденції, копії яких містяться в матеріалах справи.

Оплата відповідача підтверджується копіями банківських виписок та платіжних доручень, у яких зазначалося за якими саме рахунками здійснювалася оплата.

У матеріалах справи маються відповіді відповідача на претензії позивача, в яких відповідач просить не нараховувати пеню та 3% річних, оскільки несвоєчасне виконання зобовязань за договором від 01.10.2004 р. № 44 сталося не з вини останнього.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково на наступних підставах.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору (ч. 7 ст. 276 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 7 додатку № 4 до договору встановлено, що споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 затверджений Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. Згідно з п. 7 даного Порядку розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Між сторонами в справі за договором № 44 проведено звіряння заборгованості за спожиту електроенергію від мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.10.2013 р., споживач: Концерн «Міські теплові мережі», відповідно до якого сальдо розрахунків складає 2134448,20 грн. на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с. 152 т. 1).

14.10.2013 р. на виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України між сторонами в справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради, Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту "Запоріжелектротранс", ДП "Енергоринок" підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/5099, відповідно до умов якого Концерн "Міські теплові мережі" у спільних розрахунках за рахунок коштів загального фонду державного бюджету у взаємовідносинах семи учасників, який отримує грошові кошти від Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту "Запоріжелектротранс", перераховує Відкритому акціонерному товариству "Запоріжжяобленерго" кошти за спожиту електричну енергію у сумі 3768583,19 грн., в т.ч. ПДВ 628097,20 грн. з записом у графі "призначення платежу": "Електроенергія за серпень-вересень місяць 2013 року "п" 3768583,19 грн. та "Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20".

У пункті 5 спільного протокольного рішення визначено, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

У матеріалах справи є платіжне доручення № 1757 від 16.10.2013 р. (а.с. 118 т. 1), яке свідчить про перерахування відповідачем на користь позивача платежу на загальну суму 3768583,19 грн. із призначенням платежу: «Електроенергія» за серпень-вересень 2013 р. СПР № 20/5099 від 14.09.13 р. «п» 3768583,19 грн. та «Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20», ПДВ 628097,20 грн.».

Дана сума надійшла на рахунок позивача 22.10.2013 р.

Відповідно до пояснень сторін частина даної суми була зарахована відповідно до підписаних з позивачем актів звіряння, у тому числі за договором № 44 від 01.10.2004 р.: оплата за електроенергію, спожиту в серпні 2013 р. 693167,42 грн., оплата за електроенергію, спожиту в вересні 2013 р. 1441280,78 грн. Решта платежу була зарахована в якості оплати за іншими договорами, укладеними між позивачем та відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Предметом спору є стягнення 89120,30 грн. пені, 20566,21 грн. 3 % річних, 35520,94 грн. інфляційних, які позивач нарахував за порушення зобовязання в частині строків оплати.

Відповідно до п. 4.2.1 договору № 44 від 01.10.2004 р. за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 7 додатка № 4 «Порядок розрахунків») та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 6 додатка № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії»), споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі 0,5% від суми боргу простроченого платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку пені та 3% річних, позивач за платіжною вимогою-дорученням № 7504 (кінцева дата оплати 20.09.2013 р.) нарахував пеню та 3% річних за загальний період з 21.09.2013 р. по 21.10.2013 р. (з 21.09.2013 р. по 26.09.2013 р. (6 днів прострочення) на суму боргу 1293167,42 грн.; з 27.09.2013 р. по 29.09.2013 р. (3 дні прострочення) на суму боргу 893167,42 грн., з 30.09.2013 р. по 21.10.2013 р. (22 дні прострочення) на суму боргу 693167,42 грн.). За платіжною вимогою-дорученням № 7996 (кінцева дата оплати 14.10.2013 р.) позивач нарахував пеню та 3% річних за загальний період з 15.10.2013 р. по 21.10.2013 р. (7 днів прострочення) на суму боргу 1441280,78 грн. Дні проведеної відповідачем оплати позивачем не включені в періоди нарахування пені та 3% річних на прострочену суму.

Згідно з приписами ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2016 р. у справі № 908/1453/14 зазначено, що Вищий господарський суд України у постанові від 17.05.2016 р. у справі № 908/1453/14 при направленні справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, звертав увагу, що при новому розгляді справи судам необхідно врахувати, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків, у даному випадку за електроенергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії. Отже, для застосування санкцій, передбачених умовами договору про постачання електричної енергії, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи. Аналогічна правова позиція з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13, від 16.09.2015р. у справі № 917/2520/14, від 10.02.2016 р. у справі № 902/1652/13.

У пункті 5 спільного протокольного рішення від 14.10.2013 р. визначено, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач отримав грошові кошти від сторони-5 21.10.2013 р., що підтверджується копією банківської виписки, та на слідуючий день -22.10.2013 р. перерахував дані кошти стороні-7 ВАТ «Запоріжжяобленерго», тобто в межах строку, встановленого спільним протокольним рішенням № 20/5099.

Таким чином, суд приходить до висновку, що уклавши спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/5099, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору № 44 від 01.10.2004 р.

Відповідно, враховуючи укладення спільного протокольного рішення № 20/5099 від 14.10.2013 р. судом відмовляється в задоволенні позовних вимог стовно стягнення з відповідача суми 3593,33 грн. пені та 829,23 грн. 3% річних, нарахованих за платіжною вимогою-дорученням № 7996 від 03.10.2013 р.

Стосовно нарахованих за платіжною вимогою-дорученням № 7504 від 10.09.2013 р. пені та 3% річних суд приймає до уваги контррозрахунок, наданий відповідачем. З відповідача на користь позивача стягується сума 1282,19 грн. пені, нарахованої за період із 21.09.2013 р. по 26.09.2013 р. на суму заборгованості 600000,00 грн., та сума 213,70 грн. пені, нарахованої за період із 27.09.2013 р. по 30.09.2013 р. на суму заборгованості 200000,00 грн., загальна сума пені становить 1495,89 грн.

З відповідача на користь позивача стягується сума 295,89 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості 600000,00 грн. за період із 21.09.2013 р. по 26.09.2013 р., та сума 49,32 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості 200000,00 грн. за період із 27.09.2013 р. по 30.09.2013 р. Усього з відповідача стягується загальна сума 345,21 грн. 3% річних, нарахованих за платіжною вимогою-дорученням № 7504 від 10.09.2013 р.

Стосовно нарахування пені та 3% річних за платіжними вимогами-дорученнями № 9441 від 11.11.2013 р. (кінцева дата оплати 21.11.2013 р.), № 10100 від 05.12.2013 р. (кінцева дата оплати 13.12.2013 р.) та рахунку № 44/1а від 06.02.2014 р. (кінцева дата оплати 14.02.2014 р.) суд зазначає, що відповідачем за даними платіжними вимогами та рахунками допущено прострочення здійснення розрахунків, що не заперечується відповідачем. Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/5099 від 14.10.2013 р. не стосується заборгованості, строків та її оплати за цей період.

Розрахунок пені та 3% річних за вказаними платіжними вимогами-дорученнями та рахунком зроблений позивачем правильно.

Загальна сума пені, нарахованої за платіжною вимогою-дорученням № 9441 становить 40660,81 грн., загальна сума 3% річних становить 9383,25 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Загальна сума пені, нарахованої за платіжною вимогою-дорученням № 10100 становить 32514,17 грн., загальна сума 3% річних становить 7503,27 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Загальна сума пені, нарахованої за рахунком № 44/1а становить 3202,78 грн., загальна сума 3% річних становить 739,10 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується загальна сума 77873,65 грн. пені та загальна сума 17970,83 грн. 3% річних.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми 35520,94 грн. інфляційних нарахувань за загальний період з 21.09.2013 р. по 19.02.2014 р. Згідно з розрахунком позивача, останній нараховує інфляційні втрати в розмірі 35520,94 грн. окремо за кожною платіжною вимогою-дорученням та рахунком.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Оскільки розрахунок інфляційних, зроблений позивачем, становить менше місяця, що суперечить наведеному вище, судом відмовляється в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми 35520,94 грн. інфляційних нарахувань у звязку з необґрунтованістю та незаконністю.

Відповідач письмово виклав клопотання про зменшення розміру пені за несвоєчасно сплачену електроенергію, спожиту в жовтні-листопаді 2013 р. та січні 2014 р., на 90%. При розгляді клопотання відповідач просить врахувати обставини, за яких господарські правовідносини між сторонами носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла з обєктивних причин, відповідач самостійно сплатив суму боргу, а порушення строків було незначним та виправлено безпосередньо в короткий термін. В обґрунтування клопотання відповідача також зазначив, що є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів. Основними споживачами теплової енергії є населення (98% від загальної кількості споживачів), бюджетні установи й організації, обєкти соціальної сфери, інші субєкти господарювання, які здійснюють оплату за теплову енергію несвоєчасно та не в повному обсязі. Технічна можливість відключення боржників відсутня. Надходження від споживачів теплової енергії це єдиний дохід відповідача. Фінансова ситуація Концерну «МТМ» ускладнює проведення поточних розрахунків за енергоносії, необхідні для вироблення теплової енергії, оскільки для своєчасних розрахунків грошових коштів після розподілу відповідно до Порядку № 217 не вистачає у значних розмірах, оскільки всі грошові кошти від споживачів теплової енергії не потрапляють в розпорядження Концерну, а перераховуються майже у 100% розмірі на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.06.2016 р. складає 398805,0 тис. грн. Пеня населенню не нараховується, оскільки законодавством не визначений її розмір. Законом дозволяється реструктуризувати заборгованість за комунальні послуги строком до 5 років. У міжопалювальний період підприємство відчуває значний брак коштів для здійснення постійних витрат. Прострочення відповідачем платежів з оплати електроенергії за договором спричинена також невідповідністю діючого тарифу на теплову енергію економічно обґрунтованому рівню витрат. До тарифу Концерну не входять такі витрати, як оплата штрафних та фінансових санкцій, що свідчить про відсутність джерел для покриття вказаних витрат. На сьогоднішній день відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Просить врахувати викладені обєктивні причини, на які відповідач не має можливості вплинути. Вважає, що перелічені обставини мають істотне значення та є винятковими в розумінні ст. 551 ЦК України та ст. 83 ГПК України, а тому є належною та достатньою підставою для максимального (на 90%) зменшення судом розміру заявленої позивачем до стягнення пені.

Позивач проти заявленого клопотання заперечив, зазначивши в письмовому запереченні на відзив, що позивач перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані за відсутності надходжень на поточні рахунки грошових коштів, у звязку з чим позбавлений можливості вести господарську діяльність. Станом на 01.03.2017 р. заборгованість по заробітній платі та повязаних з цією виплатою платежів складає 104,71 млн.грн. Податковий борг станом на 02.03.2017 р. становить 100,9 млн.грн. Загальна сума списання з рахунків позивача в період із грудня 2015 р. по березень 2017 р. становить 33301131,83 грн. У порівнянні з попереднім періодом 2015 р. власний капітал позивача зменшився на 5%, що дорівнює 18836 тис.грн. У 2016 р. прибуток підприємства зменшився на 20367 тис.грн., тобто у 21,7 рази. Показники рентабельності 2015 р. та 2016 р. зменшилися. За підсумками роботи ВАТ «Запоріжжяобленерго» у 2016 р. коефіцієнт покриття складає 0,995. Чистий прибуток 985 тис.грн., що в 21,7 рази менше, ніж показник 2015 р. Вказані обставини свідчать, що позивач знаходиться в критичному фінансово-господарському стані. У позивача відсутні кошти на банківських рахунках. Така ситуація склалася не з вини товариства, а є наслідком встановлення НКРЕКП нульового алгоритму відрахування на поточні рахунки товариства, або встановлення додаткових щоденних багатомільйонних утримань з поточних рахунків товариства. Зазначені обставини призвели до виникнення значної заборгованості перед постачальниками товарів та послуг. Мається дебіторська заборгованість споживачів за спожиту електроенергію, яка станом на 01.03.2017 р. складає 1186,01 млн.грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

Частиною 6 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Керуючись вказаними нормами, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність. Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання).

Згідно приписів ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності.

Враховуючи фінансовий стан позивача та відповідача, суд не може надати перевагу відповідачу, враховує, зокрема, наявність заборгованості позивача по заробітній платі та податковий борг.

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються колегією суддів частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-6, 22, 35, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя, до відповідача: Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя, - задовольнити частково.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, , поточний рахунок для сплати пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, судового збору та інші № 09 в Запорізькому відділенні АТ «Сбербанк Росії», МФО 320627) суму 77873 (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 65 коп. пені, суму 17970 (сімнадцять тисяч девятсот сімдесят) грн. 83 коп. - 3% річних, суму 1916 (одна тисяча девятсот шістнадцять) грн. 90 коп. судового збору. Видати наказ.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повне рішення складено 30 травня 2017 р.

Головуючий суддя С.С. Дроздова

Суддя О.В. Федорова

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.