КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 910/11584/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Підтинна О.І., Авраменко В.Д.

від відповідача Сергєєв П.О., Гелхвіідзе Д.Р.

від прокуратури Греськів І.В.

розглянувши

апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернігівської області

в інтересах держави в особі Міністерства

аграрної політики та продовольства України

в особі Аграрного фонду

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.09.2014 р.

у справі № 910/11584/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області

в інтересах держави в особі Міністерства

аграрної політики та продовольства України

в особі Аграрного фонду

до Дочірнього підприємства "Нафком-Агро"

про стягнення 46 525 971,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Аграрного фонду звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 р. апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Аграрного фонду на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 р. у справі № 910/11584/14 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. Розгляд справи було призначено на 04.04.2017 р.

Розпорядженням головного спеціаліста відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1299/17 від 30.03.2017 р. справу № 910/11584/14, у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.03.2017 р., справу № 910/11584/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Аграрного фонду прийнято до свого провадження колегією суду у новому складі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 р., у зв'язку із тим, що 04.04.2017 р. судове засідання не відбулося через перебування головуючого судді Баранця О.М. у відпустці, розгляд апеляційної скарги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Аграрного фонду було призначено на 24.04.2017 р.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1635/17 від 24.04.2017 р. справу № 910/11584/14, у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.04.2017 р., справу № 910/11584/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.

В судовому засіданні 24.04.2017 року оголошено перерву до 29.05.2017 року.

У зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному змінено скалад колегії суддів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 23.05.2011 року між Аграрним фондом (надалі - Поклажодавець) та ДП "Нафком-Агро" (надалі - Зерновий склад) було укладено Договір складського зберігання зерна №181/11, відповідно до п. 1.1 якого Поклажожавець зобов'язувався передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, кукурудзи, ячменю (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначений ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

Згідно з п. 3.1.5 Договору Зерновий склад зобов'язаний видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання.

Відповідач зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, визначеного в договорі (п. 3.1.6 Договору).

Пунктом 3.1.9 Договору передбачено, що Зерновий склад зобов'язаний повернути зерно за першою вимогою Поклажодавця у разі, коли передбачений договором строк не закінчився.

Також, п. 3.3.3 Договору передбачено, що Поклажодавець зобов'язаний витребувати зерно після закінчення строку його зберігання.

Строк зберігання зерна визначений умовами договору №181/11 - до пред'явлення вимоги Поклажодавцем. Зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно, придбане за кошти державного бюджету, до пред'явлення Поклажодавцем вимоги про його повернення (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2011р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011 року.

Між сторонами укладено додатковий договір від 31.12.2011р. до договору №181/11, відповідно до п. 7 якого, сторони визначили доповнити розділ 4 договору пунктом 4.8 наступного змісту " 4.8 у разі підтвердження факту відсутності зерна Поклажодавця на складах зберігача (на підставі акту перевірки наявності та стану зберігання зерна) чи погіршення його якісних показників (на підставі документу, виданого повноважним органом), оплата послуг за зберігання зерна, визначеного у пункті 1.1 розділу 1 договору, Поклажодавцем припиняється до вирішення питання згідно вимог чинного законодавства України".

Додатковою угодою сторони п. 4.4 Договору також виклали в наступній редакції " 4.4 Поклажодавець сплачує вартість із зберігання зерна з дати передачі зерна Поклажодавцем на зберігання зерновому складу згідно актів передавання-приймання до договору складського зберігання зерна на підставі актів виконаних робіт, за умови надходження на рахунок Поклажодавця коштів з Державного бюджету на зазначені цілі".

25.03.2009 р. між Аграрним фондом та ДП "Нафком-Агро" було укладено Договір складського зберігання зерна №194, відповідно до умов якого Аграрний фонд зобов'язався передати на зберігання ДП "Нафком-Агро" зерно пшениці (об'єкт державного цінового регулювання), якість якого відповідає ДСТУ 3768:2004, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а ДП "Нафком-Агро" зобов'язався прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

За вказаним Договором №194 Аграрний фонд передав на зберігання зерно пшениці 4 класу 2008 року врожаю в кількості 128 094,183 тонни, що підтверджується наступними складськими квитанціями на зерно: Складська квитанція на зерно серії АС № 379273 за № 108 від 26.03.2009р., Складська квитанція на зерно серії АС № 379278 за № 113 від 26.03.2009р., Складська квитанція на зерно серії АС № 379302 за № 142 від 23.04.2009р., Складська квитанція на зерно серії АС № 379306 за № 146 від 12.05.2009р., Складська квитанція на зерно серії АС № 379307 за № 147 від 12.05.2009р.

Факт передачі зерна у вказаній кількості за Договором складського зберігання зерна №194 від 25.03.2009р. підтвердили позивач та відповідач.

Матеріалами справи також підтверджено, що відповідачем на підставі відповідних дозволів Поклажодавця на переоформлення було відвантажено на адресу осіб, зазначених останнім як одержувачів зерно пшениці 4 класу урожаю 2008 року у загальній кількості 105159,22 тон, на підтвердження чого свідчать акти приймання-передачі та накладні, які містяться в матеріалах справи. Вказане відвантаження відбулось в період з 27.03.2009р. по 19.12.2012р.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

На підтвердження факту передання зерна за договором №181/11 заступником прокурора надано складську довідку №164 від 20.12.2012р., відповідно до якої директор та головний бухгалтер відповідача підтверджують, що станом на 20 грудня 2012 року на зернових складах підприємства відповідача дійсно зберігається зерно пшениці 4 класу урожаю 2008 року, яке належить Аграрному фонду у кількості 27910,001 тон.

Відповідно до Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Відповідно до ст. 961 ЦК України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. Після заповнення обов'язкових реквізитів простого або подвійного складського свідоцтва на зерно, реєстрації їх у реєстрі з присвоєнням порядкового номера заповнений бланк простого або подвійного складського свідоцтва на зерно передається особі, яка здала зерно на зберігання.

На вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов'язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна.

Нові складські документи на зерно видаються в обмін на раніше виписані.

Вказана складська довідка №164 від 20.12.2012р. не підтверджує факт передання зерна відповідачу за договором №181/11, за відсутності належних та допустимих доказів передання зерна, відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства України.

Окрім того, вказана складська довідка не підтверджує, що саме за спірним договором №181/11 у відповідача зберігається зерно, оскільки суду доведено, що між сторонами існує інший договір №194, на підставі якого Аграрний фонд передав на зберігання відповідачу зерно пшениці 4 класу 2008 року врожаю в кількості 128 094,183 тони.

Доводами позивача про те, що предметом Договору №181/11 стало те ж саме зерно пшениці 4 класу 2008 року врожаю, яке було передано на зберігання за Договором від 25.03.2009 року № 194, є безпідставні з огляду на наступне.

Жодних складських документів, відповідно до вимог Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", чинного законодавства України, а також умов договору на переоформлення зерна на зберігання за іншим договором (на зберігання за новоукладеним Договором 2011 року), не надано, будь-яких посилань в договорі №181/11 про те, що зерно, яке передається є тим самим зерном, яке було передано на підставі укладеного договору №194 немає .

Разом з тим, строк зберігання визначений відповідно до п. 7.1 Договору №194 визначений моментом пред'явлення вимоги Аграрним фондом, тобто зберігання зерна відбувається з моменту передачі зерна на зберігання Зерновому складу та до моменту повернення зерна у повному обсязі Поклажодавцеві за вимогою останнього.

Натомість доказів припинення договору складського зберігання зерна №194 від 25.03.2009р. станом на дату винесення судом першої інстанції рішення не надано.

Укладення між сторонами аналогічного договору складського зберігання у 2011 році не підтверджує факт припинення дії попереднього договору складського зберігання зерна, укладеного у 2009 році.

Крім того, на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 04 грудня 2014 року сторонами (позивачем та відповідачем) 19.12.2014 року було складено акт звірки про наявність чи відсутність зерна.

Як випливає зі змісту складеного акту, визначено початок проведення документальної звірки по договору складського зберігання зерна №181/11 від 23.05.2011 року (далі за текстом -договір №181/11) та договору складського зберігання зерна від 25.03.2009 року №194 (далі за текстом - договір №194), які підписані комісією в складі: в.о. генерального директора Аграрного фонду Дрань В.Я., в.о. головного бухгалтера Аграрного фонду Тур Н.А., начальником юридичного відділу Аграрного фонду Наумовим Д.С., прокурором відділу прокуратури Чернігівської області Костріком П.М., директором ДП «Нафком-Агро» Нечипоренком В.М., головним бухгалтером ДП «Нафком-Агро» Гапоном О.І., юристом ДП «Нафком-Агро» Сергеєвим П.О. За первинними бухгалтерськими документами, складськими квитанціями, за даними бухгалтерського обліку Аграрного фонду та ДП «Нафком-Агро» по договору №194, Аграрним фондом передано, а ДП «Нафком-Агро» прийнято на зберігання зерно пшениці 4 класу урожаю 2008 року в кількості 128094,183 тонни.

Відповідно до дозволів на переоформлення актів приймання-передачі сільськогосподарської культури, за даними бухгалтерського обліку Аграрного фонду ДП «Нафком-Агро» відвантажено, а Аграрним фондом переоформлено вищевказане зерно в кількості 100184,182 тонн. При цьому, відповідно до дозволів про переоформлення, актів приймання передачі сільськогосподарської культури первинних накладних, за даними бухгалтерського обліку ДП «Нафком-Агро» відвантажено 105159,22 тонн вищевказаного зерна. Різниця в кількості 4975,340 тонн виникла з дозволу Аграрного фонду на відвантаження зерна №41-09/226 від 22.07.2011 року та дозволу на переміщення зерна 4 класу (пшениця четвертого класу врожаю 2008 року) до ЗАТ «Васильківхлібопродукт».

Станом на 19.12.2014 року документи щодо передачі зерна пшениці 4 класу врожаю 2008 року по договору складського зберігання зерна №181/11, немає.

Щодо посилання апеляційної скарги на наявність кримінального провадження № 0000032 від 08.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення ст. 191 ч. 5 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим тановищем).

З урахуванням положень ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", обов'язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою (в даному випадку чи має місце нестача (розтрата) та чи вчинена вона позивачем) є виключно вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили, а не факт існування кримінального провадження.

Водночас, умовами договору, з якими погодився і який підписав відповідач (позивач по даній справі), не передбачено обов'язку позивача (відповідач по даній справі) зберігати зерно у конкретно визначеному складі (складах). Сам позивач (відповідач по даній справі) визначений в тексті вказаного договору як «Зерновий склад».

З врахуванням зазначеного, посилання прокурора і відповідача на матеріали перевірок щодо нестачі (відсутності) зерна на окремих складах позивача (відповідач по даній справі), до того ж з врахуванням факту відвантаження позивачем (відповідач по даній справі) частини зерна (в загальній кількості 105 159,522 тонн), яке перебувало у нього на зберіганні на користь третіх осіб визначених відповідачем (позивач по даній справі), за відсутності інших доказів, не може свідчити про невиконання позивачем (відповідач по даній справі) своїх обов'язків за договором.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення майна. Позивачем пред'явлено вимоги відповідачу про невиконання останнім договору зберігання зерна та стягнення коштів внаслідок спричинення збитків від нестачі зерна, яке передано відповідачу позивачем відповідно до умов договору складського зберігання зерна №181/11 від 23.05.2011 року. За цим договором, як зазначено вище, позивачем не було здійснено передачу зерна відповідачу на зберігання і відповідно позов позивача є безпідставним, тому задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 951 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 34 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Загальні положення про зберігання встановлені главою 66 Зберігання ЦК України. Статтею 949 ЦК України встановлено обов'язок зберігача повернути поклажедавцеві річ передану на зберігання в такому стані, в якому була прийнята на зберігання. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ст. 950 ЦК України), а збитки, завдані Поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, згідно з вимогами ст. 951 ЦК України та ст. ст. 224, 225 ГК України: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми на яку знизилася її вартість. Таким чином, зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві товар який був прийнятий на зберігання, а відшкодувати збитки зобов'язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв'язок) передбаченого ст. 614 ЦК України.

Отже, не доведено факт передачі зерна за Договором №181/11, або той факт, що вказане зерно є тим самим зерном пшениці 4 класу 2008 року врожаю, що передавалось на зберігання за договором №194 від 25.03.2009р.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням Господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Із мотивувальної частини рішення Господарського суду по справі №910/11039/14 від 05.09.2016 року, яке набрало законної сили 29.09.2016 року встановлено, що на виконання умов договору складського зберігання зерна №194 від 25.03.2009 року Поклажодавець передав Зерновому складу на зберігання зерно пшениці 4 класу урожаю 2008 року у загальній кількості 128094,183 тонни і протягом строку дії вказаного Договору Зерновий склад на підставі відповідних дозволів Поклажодавця на переоформлення відвантажив на адрес особи, що вказано в дозволах, 105159,522 тонни зерно пшениці 4 класу врожаю 2008 року. Аналогічно ці обставини підтверджено в постанові Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року у справі №910/11039/14. Крім того із мотивувальної частини постанови також встановлено, що за договором складського зберігання зерна №194 від 25.03.2009 року у період з 29.07.2009 року по 19.12.2012 року на користь третіх осіб та позивача (Аграрний фонд), відвантажено зерно в кількості 105519,522 тонни і залишок зерна на зберігання у Зерновому складі складає 21900,979 тонн.

Доводи позивача про те, що зерно зберігалося в рамках договору складського зберігання зерна №181/11 від 23.05.2011р. спростовуються положеннями самого Договору, а саме п. 8.1. Договору №181/11 в якому зазначено, що його дія розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011р., тобто на взаємовідносини, які виникли в рамках Договору складського зберігання зерна №194 укладеного 25 березня 2009р. його дія не розповсюджується.

Отже, враховуючи викладене, а також те, що умовами договору №181/11 визначено, що, дія договору розповсюджується на відносини сторін, що виникли з 01.03.2011р., за умови, що не надано належних та допустимих доказів (складська квитанція, складське свідоцтво) передання зерна відповідачу за договором №181/11 на зберігання, та крім того не доведено той факт, що зерно за договором №194 є тим самим зерном, яке в подальшому передано відповідачу за договором №181/11, заступником прокурора не доведено обставини викладені у позові, та факт передання зерна за договором №181/11 відповідачу.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ДП "Нафком-Агро" на користь Аграрного фонду збитків в сумі 46 525 971,67 гривень, завданих нестачею зерна.

На підтвердження факту нестачі зерна надано Акт встановлення нестачі зерна державного інтервенційного фонду від 13.01.2014р., яким встановлено, що на дату перевірки складські ємності за адресою: м. Прилуки, вул. Дружби народів, 46 не належать ДП "Нафком-Агро". На даній території власником складів є ТОВ "АгроКІМ". В ході перевірки виявлено, що у складських приміщеннях за адресою: м. Прилуки, вул. Дружби народів, 46 зерно державного інтервенційного фонду, яке належить Аграрному фонду, відсутнє. Відповідно до наданої представником ТОВ "АгроКІМ" інформації на момент придбання товариством вищевказаних складів у ДП "Нафком-Агро" будь-яких залишків зерна, які б перебували на зернових складах, у наявності не було.

Також, позивачем надано Акт від 07.05.2014 року, яким зафіксовано, що при виїзді за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Дружби Народів, 46, та комісійному огляді складських приміщень комісією в складі в.о. директора Чернігівського регіонального відділення Аграрного фонду С.М. Дворецького, державного інспектора сільського господарства відділу контролю якості та безпеки зерна і продуктів його переробки ОА. Горбача, начальника Прилуцької об'єднаної державної фінансової інспекції В.М. Романова, старшого оперуповноваженого Прилуцького MB УМВС в Чернігівській області 1.1. Вихора, заступника директора з питань зберігання і доробки зерна ТОВ "АгроКІМ" П.І. Отрошка, зерна пшениці на зберіганні не виявлено.

Однак, як слідує з актів від 13.01.2014р. та від 07.05.2014р., перевірка, якою було зафіксовано факт відсутності зерна, була проведена не на підприємстві відповідача, а на підприємстві ТОВ "АгроКім" та в елеваторах вказаного підприємства, що не має жодного відношення до відповідача по справі, а тому факти відсутності зерна в елеваторах ТОВ "АгроКім" не можуть слугувати доказом відсутності на зберіганні зерна у ДП "Нафком-Агро".

За відсутності факту доведеності передання зерна за договором №181/11 не доведений факт нестачі зерна за договором №181/11.

Окрім того, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України "Про затвердження Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" від 13.10.2008 року № 661, встановлено порядок перевірки кількісно-якісного обліку зерна.

Крім того, умовами договору також передбачено порядок перевірки кількісно-якісного обліку зерна (п. 3.1.8, 3.1.10, 3.4.4).

Відповідно до розділу 2 вищевказаної інструкції у випадку виявлення порушень порядку зберігання хлібопродуктів, визначення їх якості, ведення кількісно-якісного обліку чи інших порушень держінспектор Держсільгоспінспекції надає припис про усунення виявлених недоліків і порушень. Держінспектор Держсільгоспінспекції при встановленні фактів невиконання його припису повідомляє про це начальника Держсільгоспінспекції (п.п. 2.2-2.3 Інструкції).

Однак, всупереч вимогам інструкції, за результатами вищезгаданої перевірки кількісних та якісних показників зерна відповідного припису, яким було встановлено факт порушень умов договору, не складалося.

У договорі №181/11 визначений порядок повернення зерна - до пред'явлення вимоги Поклажодавцем (п. 3.1.9) крім того, строк зберігання зерна , визначений умовами договору - до пред'явлення вимоги Поклажодавцем.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. Якщо строк зберігання зерна визначено моментом пред'явлення власником зерна вимоги про його повернення, зерновий склад має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від власника зерна забрати це зерно в розумний строк.

Позивач не надав доказів звернення до ДП "Нафком-Агро" із вимогою повернути зерно, як це передбачено п. 3.1.9 Договору складського зберігання зерна №181/11, а також положеннями ст. 953 Цивільного кодексу України.

За таких умов суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звернення з позовом про стягнення збитків, завданих нестачею переданого на зберігання зерна, до пред'явлення поклажодавцем вимоги про повернення такого зерна та фактичного невиконання такої вимоги поклажоодержувачем є передчасним.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При аналізі змісту наведеної правової норми можна дійти висновку про те, що при прийнятті рішення про відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи - неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди - під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду);

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як вже зазначалось, матеріали справи не містять належних доказів передачі зерна відповідачу за договором №181/11, а також доказів нестачі зерна за вказаним договором №181/11, у зв'язку з чим відсутня протиправна поведінка відповідача чи будь-яка його вина. Також, не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками для Аграрного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не доведені, а тому задоволенню не підлягають..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 року у справі №910/11584/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Аграрного фонду без задоволення. без задоволення.

2. Справу № 910/11584/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам та прокуратурі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай