ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа № 911/868/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Берлін

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 215 107,41грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ Товариство з обмеженою відповідальністю Берлін (далі - ТОВ "Берлін") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2М.) про стягнення 162033,56грн у т.ч.:

- 135 011.96грн - основна заборгованість;

- 7293,86грн - пеня за період з 11.11.2016 по 19.03.2017.

- 6228,99грн - відсотки за користування чужими грошовими коштами за період з 11.11.2016 по 19.03.2017.

- 13 498,75грн - штраф за період з 11.11.2016 по 19.03.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором поставки №2 від 01.09.2016, в частині сплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2017 судом здійснено заміну неналежного відповідача, оскільки позивачем при викладені позовної заяви неправильно визначено імя відповідача у даній справі, у звязку з чим, судом замінено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

Відповідач у справі ФОП ОСОБА_1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав.

24.04.2017 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог у даній справі, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 215 107,41грн у т.ч.:

- 165 121,71грн - основна заборгованість;

- 10 563грн пеня за період з 11.11.2016 по 19.04.2017.

- 9306,18грн - відсотки за користування чужими грошовими коштами з 11.11.2016 по 19.04.2017;

- 26 601,55грн штраф у розмірі 20% за прострочення оплати понад 30 календарних днів;

- 3 514,66грн втрат від інфляції з 11.11.2016 по 19.04.2017.

Вказана заява прийнята судом до розгляду оскільки відповідно до ст. 22 ГПК України вказане право позивача на збільшення позовних вимог може бути реалізовано ним, до винесення рішення у справі.

В судове засідання 08.06.2017 представники сторін не зявились про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016 між позивачем (далі постачальник) та відповідачем (далі покупець) укладено договір поставки №2 (а.с.29-31, зворот, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується поставляти покупцю товар, а покупець прийняти й оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору, найменування, вид, кількість, та ціна товару, яка підлягає поставці визначається специфікацією, що є його невідємними частинами.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість товару, що поставляється за даним договором складає 234 204,44грн, що є еквівалентом 8103,96 євро, згідно з курсом гривні до євро, встановленим та погодженим сторонами на дату підписання договору 1 євро 28,9 гривень.

Вартість товару, вказана в п. 2.1 договору підлягає сплаті покупцем до 10.04.2017 включно протягом 8 календарних місяців 6 платежами, розпочинаючи з дати підписання договору (п. 2.2 договору).

Згідно п. 2.3 договору, вартість товару, вказана в п. 2.1 договору, підлягає сплаті покупцем в повному розмірі до 10.04.2017, в сумі, визначеній в національній валюті України, що еквівалентно 8 103,96 євро.

Пунктами 2.2.1-2.2.6 сторонами погоджено графік сплати платежів за поставлений товар.

Покупець мав сплачувати до 10.11.2016 39 034,17грн (еквівалент 1350,66 євро); до 10.12.2016 - 39 034,17грн (еквівалент 1350,66 євро); до 10.01.2017 39 034,17грн (еквівалент 1350,66 євро); до 10.02.2017 39 034,17грн (еквівалент 1350,66 євро); до 10.03.2016 39 034,17грн (еквівалент 1350,66 євро); до 10.04.2017 39 034,17грн (еквівалент 1350,66 євро)

Договір набуває чинності з моменту підписання, та діє до 15.04.2017, а в частині розрахунків до повного їх проведення (п. 9.1 договору).

Як встановлено судом, позивачем на підставі узгодженої сторонами специфікації від 01.09.2016 (а.с.32) на суму 234 204,44грн, що є еквівалентом 8103,96 євро, відповідно до видаткової накладної №200 від 01.09.2016 поставлено відповідачу товару на суму 234 205,00грн (а.с.33), що також підтверджується актом прийому-передачі товару (а.с.34).

Проте, як вказує позивач, відповідачем здійснено частковий розрахунок за поставлений товару та не в узгоджений в договорі строк.

Так, як встановлено судом, відповідачем здійснено оплати товару на суму 33 000,00грн 24.11.2016, 9 000,00грн 30.12.2016, 11 000,00грн 25.01.2017, 16 500,00грн 27.02.2017, 10 000,00грн -31.03.2017, що підтверджується меморіальними ордерами (а.с.35-38, 76,136).

При цьому, як вказується позивачем в позові, відповідачем сплачено в національній валюті України 79 500,00грн, що за погодженим сторонами курсом євро складає 2 670,61 євро.

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість відповідача станом на момент звернення до суду з позовом складає 165 121,71грн, що еквівалентно 5 432,35 євро.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів оплати товару на суму 165 121,71грн.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 165 121,71грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 9 306,18грн процентів за користування чужими грошовими коштами за загальний період 11.11.2016 по 19.04.2017.

В силу ст. 536, ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі порушення термінів оплати, постачальник має право вимагати у покупця оплати, а покупець зобовязується оплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, за кожен день прострочення оплати до дня його фактичної оплати, а також відсотки за користування чужими грошовими коштами з розрахунку 25% річних від вартості оплати, яка прострочена за весь період такого користування.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача в частині стягнення 9 306,18грн процентів за користування чужими грошовими коштами такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 26 601,55грн 20% штрафу та 10 563,31грн пені за період з 11.11.2016 по 19.04.2017.

Згідно ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вже вказувалось вище сторонами відповідно до п.7.2 договору, погоджено застосування такого виду відповідальності як стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Крім того, відповідно до п. 7.3 договору, якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів покупець зобовязаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 20% суми платежу, який прострочено

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу та пені, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 26 601,55грн 20% штрафу та 10 563,31грн пені такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 514,66грн інфляційних за період з 10.11.2016 по 19.04.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши заявлені вимоги суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне.

За змістом статті 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Відповідно до п. 2.4 договору, вартість товару має бути перерахована на дату здійснення покупцем останнього платежу, за цим договором та має становити суму всіх платежів, що здійснені за цей товар.

Сторони домовились, що сума вартості товару, у випадку зміни курсу НБУ до євро коригується щомісяця, але не може бути меншою ніж вартість товару, зазначені в національній валюті (гривні) в п. 2.1 договору.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Тобто, за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні. Таким чином, оскільки позивач ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості в національній валюті України - еквіваленту іноземної валюти вже проіндексовану до іноземної валюти, вимоги в частині стягнення 3 514,66грн інфляційних втрат, в цій частині не є обґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 3173,89грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Берлін 165 121,71грн основного боргу, 9 306,18грн процентів за користування чужими грошовими коштами, 10 563,31грн пені, 26 601,55грн штрафу, а також 3173,89грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 3 514,66грн втрат від інфляції в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 09.06.2017

Суддя С.І. Чонгова