ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017р. Справа № 917/364/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", вул. Щолківська, 8, м. Бровари, Київська обл., 07400

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська обл., 37300

про стягнення 34188 грн. 15 коп.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 26/07-16 від 26.07.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 9 від 03.04.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (далі - позивач/ ТОВ "Хімлаборреактив") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (далі - відповідач/ ТОВ "Гадячсир") про стягнення 34188 грн. 15 коп. заборгованості, з яких: 31220,87 грн. - основна заборгованість, 2 316,83 грн. - пеня, 198,91 грн. - 3% річних, 451,54 грн. - інфляційні втрати. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 45 від 11.01.2013р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.03.2017р. порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 11.04.2017р.

11.04.2017р. у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог суду та неявкою в судове засідання представника відповідача розгляд справи було відкладено на 11.05.2017р.

За клопотанням відповідача суд ухвалою від 11.05.2017р. продовжив строк вирішення спору на 15 днів і відклав розгляд справи на 29.05.2017р.

Відповідач у відзиві (вх. № 6204) позов заперечує, посилаючись на те, що сума заборгованості по договору становить 23500,69 грн., в зв'язку з цим пеня, річні та індекс інфляції позивачем розраховані невірно.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує.

В судовому засіданні 29.05.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2013р. між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено договір поставки № 45 (далі - договір, копія договору - в матеріалах справи).

Відповідно пункту 1.1. договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічні реактиви, лабораторний посуд, лабораторні прилади та обладнання (далі - продукція/ товар) в асортименті, кількості та по цінах, викладених у додатках до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Під Додатками до цього договору маються на увазі підписані сторонами додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені постачальником замовлення покупця та видаткові накладні, які складаються постачальником та підписуються сторонами (п. 1.2. договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 11.01.2013р.).

Згідно п. 3.1. договору поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником заявок на поставку продукції. Асортимент та кількість продукції в кожній партії, покупець вказує в заявці на поставку відповідної партії продукції, яка повинна бути підписана уповноваженою особою (п. 3.2. договору).

Якщо інше не буде додатково визначено сторонами в додатках, поставка продукції має бути здійснена в строк, що не перевищує 3 робочих дні від дати погодження постачальником заявки покупця (п. 3.4. договору).

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що датою поставки є дата передачі продукції покупцю, зазначена в товарно-супровідних документах на продуцію.

Відповідно до п. 6.1. договору, в редакції угоди про внесення змін № 4 від 28.04.2015р., покупець зобов'язаний здійснити оплату поставленої продукції в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати поставки продукції.

Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2016р. (п. 13.1. договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2015р.).

На виконання умов договору позивач за період з 25.08.2016р. по 16.11.2016р. поставив відповідачу товар на загальну суму 90858,60 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № Х0036707 від 25.08.2016р. на суму 10320,00 грн.;

- № Х00377 від 01.09.2016р. на суму 7718,16 грн.

- № Х0041004 від 20.09.2016р. на суму 10576,80 грн.;

- № Х0041003 від 20.09.2016р. на суму 1045,37 грн.;

- № Х0041325 від 22.09.2016р. на суму 18480,00 грн.;

- № Х0041336 від 22.09.2016р. на суму 1680,00 грн.;

- № Х0041464 від 22.09.2016р. на суму 1562,40 грн.;

- № Х0048722 від 07.11.2016р. на суму 492,00 грн.;

- № Х0048896 від 07.11.2016р. на суму 16488,62 грн.;

- № Х0049099 від 08.11.2016р. на суму 3156,48 грн.;

- № Х0050012 від 14.11.2016р. на суму 16734,96 грн.;

- № Х0050358 від 15.11.2016р. на суму 734,21 грн.;

- № Х0050532 від 16.11.2016р. на суму 1869,60 грн. (копії видаткових накладних - в матеріалах справи).

Позивач стверджує, що відповідач за товар розрахувався частково, в зв'язку з цим утворилася заборгованість в розмірі 31220,87 грн.

Відповідач у відзиві суму заборгованості заперечує, стверджує, що дійсна сума боргу по договору становить 23500,69 грн. До відзиву відповідачем додано односторонній акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015р. по 10.05.2017р. між ТОВ "Гадячсир" і ТОВ "Хімлаборреактив". На підтвердження сум зазначених у акті звірки відповідачем жодних доказів не надано.

Позивач у запереченнях на відзив (вх. № 6871) підтвердив, що правовідносини за договором тривають між сторонами з 2013 року, проте відомості наведені відповідачем у акті звірки, не відповідають дійсності через допущення ряду помилок.

Так, у акті звірки відповідачем двічі зазначено надходження (поставка) згідно видаткової накладної № Х0025818 від 23.06.2016р. на суму 10888,92 грн.

01.07.2016р. у акті відповідач зазначає повернення на суму 10890,95 грн. Позивач стверджує, що у нього відсутні докази повернення відповідачем товару. В акті звірки відповідач не вказує, яким саме документом підтверджується повернення товару на вказану суму, докази повернення в матеріалах справи відсутні.

Також у акті звірки відповідача не відображено операції з поставки товару на суму 7718,16 грн. згідно видаткової накладної № Х0037729 від 01.09.2016р. та на суму 10320,00 грн. згідно видаткової накладної № Х0036707 від 25.08.2016р.

На підтвердження частини оплат відповідача позивачем надано довідку банку вих. № 70-1-1/1218 від 13.04.2017р., що підтверджує оплату на загальну суму 51 919,57 грн., а саме:

- 15.09.2016р. сплачено 18050,00 грн.;

- 20.10.2016р. сплачено 3156,48 грн.;

- 28.10.2016р. сплачено 22458,00 грн.;

- 03.11.2016р. сплачено 8255,00 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно суми боргу, оскільки вони не обґрунтовані належними доказами. Суми оплат, вказані відповідачем у акті звірки, зараховані позивачем в повному обсязі в рахунок оплати товару поставленого по договору, про що свідчить акт звірки позивача. Повернення позивачу товару на суму 10890,95 грн. відповідач не підтвердив жодними доказами.

Відповідно до приписів ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 31220,87 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, суд виходить з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України.)

Укладений між сторонами договір № 45 від 11.01.2013р. є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази оплати товару в повному обсязі.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню повністю в сумі 31220,87 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 10.2. договору у випадку порушення строку оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Вимога позивача про стягнення пені за загальний період з 25.10.2016р. по 27.02.2017р. правомірна, проте при нарахуванні пені позивачем допущені арифметичні помилки.

Суд здійснив перерахунок суми пені за допомогою калькулятора системи "Ліга. ОСОБА_3 9.5.3" та встановив, що позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково, на суму 1855,10 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми річних, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Згідно п. 10.3. договору покупець на вимогу постачальника у випадку несвоєчасної оплати продукції, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми.

Позивачем на підставі вказаної норми та п. 10.3. договору правомірно нараховано 198,91 грн. 3% річних за загальний період з 25.10.2016р. по 27.02.2017р.

Таким чином, позов в частині стягнення річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

При нарахуванні інфляційних втрат позивачем не враховано те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивач при здійсненні розрахунку інфляційних втрат розпочинає нарахування інфляційних з місяця, у якому мав бути здійснений платіж (грудень 2016 року), і також нараховує інфляційні за частину місяця (до 27.02.2017р.).

Таким чином, стягненню підлягають інфляційні втрати нараховані на суму боргу за січень 2017р. в сумі 343,43 грн.

В іншій частині, вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська обл., 37300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (вул. Щолківська, 8, м. Бровари, Київська обл., 07400; ) 31220 грн. 87 коп. основного боргу, 1855 грн. 10 коп. пені, 198 грн. 91 коп. 3 % річних, 343 грн. 43 коп. інфляційних втрат, 1573 грн. 33 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.06.2017р.

Суддя О.С. Семчук