РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа № 902/172/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" на рішення господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року у справі №902/172/17 (суддя Банаська О.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"

до Малого приватного підприємства "Фірма Гарант"

про стягнення 1 000 167 грн 85 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник згідно довіреності №2016/55 від 10 травня 2016 року;

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Вінницької області з позовом до малого приватного підприємства "Фірма Гарант" (надалі - Відповідач) про стягнення 802 063 грн 68 коп. основного боргу, 114 933 грн 49 коп. штрафу, 28 401 грн 73 коп. 3% річних від простроченої суми, 54 768 грн 95 коп. пені.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 383 111 грн 63 коп. боргу, 28 364 грн 39 коп. річних. В задоволенні позову в частині стягнення 418 952 грн 05 коп. боргу, 54 768 грн 95 коп. пені, 114 933 грн 49 коп. штрафу та 37 грн 34 коп. 3 % річних відмовлено.

Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 172 грн 14 коп..

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить рішення господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року скасувати в частині відмови в стягненні 418 952 грн 05 коп. боргу, 54 768 грн 95 коп. пені, 114 933 грн 49 коп. штрафу та 37 грн 34 коп. 3 % річних та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

30 травня 2017 року на адресу суду від Позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких Позивач додатково зазначив, що свідченням того, що Позивач при укладенні Договору сподівався на отримання доларового еквіваленту є те, що у Специфікації визначено курс долара США на дату її укладення. разом з тим, наявність у Специфікації інформації щодо курсу банку на дату її укладення, дозволяє визначити доларовий еквівалент вартості усього товару. Також Позивач зазначив, що визначення доларового еквіваленту відбувається шляхом ділення ціни товару у національній валюті на вказаний у специфікації курс долара США на момент їх підписання (а.с. 168-170).

06 червня 2017 року на поштову адресу суду від Відповідача надійшло заперечення на апеляційну скаргу (а.с.180-185 ), в яких з підстав, висвітлених в ньому, Відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Разом з тим, Відповідач подав заяву (а.с. 188), в якій просить відкласти розгляд справи у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши дане клопотання, колегія апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників сторін бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника скористатися правами, передбаченими статтею 28 ГПК України та статтею 244 ЦК України.

Крім того, згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Також колегія апеляційного господарського суду звертає увагу і на те, що відповідно тлумачення коментаря до статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи складом суду, повинна бути розглянута цим самим суддею чи складом суду. В цьому виражено принцип, який у науці процесуального права відомий як принцип неперервності судового розгляду. Завдяки цьому принципу забезпечується цілісність сприйняття судом обставин справи, формування суддівського переконання.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому суд зазначає про неможливість відкладення розгляду справи у даному судовому засіданні в даному складі колегії суду з огляду на те, що з 12 червня 2017 року у головуючого судді Василишина А.Р. розпочинається відпустка, котра, з огляду на відпустки інших учасників колегії, не дає змоги відкласти справи без явного порушення строку розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням усього вищевказаного та того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься заперечення Відповідача на апеляційну скаргу, в котрому висвітлена його позиція, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Відповідача, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні від 07 червня 2017 року представник Позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати в частині відмови в стягненні 418 952 грн 05 коп. боргу, 54 768 грн 95 коп. пені, 114 933 грн 49 коп. штрафу та 37 грн 34 коп. 3 % річних та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її слід задоволити частково, а саме щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні 418 952 грн 05 коп. боргу. При цьому колегія апеляційного суду виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, 18 жовтня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки № CVS 54577 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, Позивач зобов'язується поставити і передати у власність, а Відповідач прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно Специфікацій до Договору (а.с. 13-19).

Відповідно до пункту 2.1 Договору, загальна кількість товару визначається в специфікаціях, які с невід'ємною частиною Договору. У випадку неможливості поставки товару в асортименті, передбаченому відповідною специфікацією, постачальник має право запропонувати покупцеві замінити вид товару, поставка якого неможлива, на аналогічний. У разі відмови покупця від заміни виду товару, поставка якого неможлива, вважається, що зобов'язання сторін щодо поставки такого товару припинені за взаємною згодою сторін.

Згідно із пунктом 3.1 Договору, ціна товару зазначається у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4 Договору.

За змістом пункту 3.3 Договору, ціна Договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого Позивачем Відповідачу в рамках цього Договору, що зазначається у видаткових накладних на товар.

Пунктом 3.4 Договору, Позивач та Відповідач обумовили, що порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобов'язання Відповідача визначається у відповідній Специфікації. Сторони можуть обрати наступний порядок розрахунків за товар.

Відповідно до пункту 3.4.2.2 Договору, базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації. Під курсом банку розуміється середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_2" долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, яка видається щоденно постачальнику. Якщо на дату, пов'язану з виконанням цього Договору, на яку вимагається курс банку (дата укладення цього Договору, дата підписання специфікації, дата виставлення рахунку - фактури для попередньої оплати, виплата штрафних санкцій, відшкодування шкоди тощо), такий курс відсутній, сторони домовились застосовувати курс банку на попередню дату, яка найбільш наближена до дати, на яку вимагається курс банку.

Згідно із пунктом 3.4.3.3 Договору, базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку - фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.

Відповідно до пункту 3.4.3.4. Договору, коригування ціни товару здійснюється за наступними формулами: ціна товару на момент попередньої оплати = базова ціна товару х (К1 х % попередньої оплати + К3 х % попередньої оплати ...+ Кn х % остаточної оплати) / К2, де: базова ціна товару = ціна товару, вказана в специфікації; % попередньої оплати = % попередньої оплати від загальної вартості товару, сплаченої Покупцем; % остаточної оплати = % від загальної вартості товару, що залишається несплаченим; К1, КЗ - Кn = курс банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури на здійснення попередньої оплати; К2 = курс банку долару США на дату підписання специфікації.

У випадку, якщо Відповідач сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни здійснюється за наступною формулою: ціна товару на момент попередньої оплати = Базова ціна товару х (К1 х % попередньої оплати + К3 х % попередньої оплати ...+ Кn х % остаточної оплати) /К2, де: базова ціна товару - ціна товару, вказана в специфікації; % попередньої оплати - % попередньої оплати від базової ціни, сплаченої покупцем; % остаточної оплати - % від базової ціни товару, що залишається несплаченим; К1 - курс банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури на здійснення попередньої оплати; К3 - Кn = курс банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника; К2 = курс банку долару США на дату підписання специфікації.

Крім того, Позивач має право поставити товар на оплачену суму за базовими цінами, що діють на момент поставки, при цьому така зміна ціни вважається попередньо узгодженою сторонами та не вважається зміною постачальником умов Договору в односторонньому порядку. До моменту отримання на свій банківський рахунок попередньої оплати за товар Позивач має право притримати поставку товару.

За умовами пункту 3.4.3.4.3 Договору, остаточна ціна товару = К1*((базова ціна товару / К2 - ОЧ1 / КЗ / К-ть -ОЧ2 / К4/ К-ть...- ОЧn / Кn / К-ть) - ОЧ1 / КЗ/ К-ть * Зм * М - ОЧ2 / К4 / К-ть * Зм * М...- ОЧn/ Кn / К-ть * Зм * М) + ОЧ1 / Кть + ОЧ2 / К-ть +...ОЧn / К-ть, де: базова ціна товару = ціна товару, вказана в специфікації; К1 = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення остаточного розрахунку; К2 = курс Банку долару США на дату підписання специфікації; К3, К4.. .Кn = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення часткової оплати; Зм - коефіцієнт для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній специфікації; М- кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у відповідній специфікації; ОЧ1, ОЧ2..ОЧn = часткова оплата суми специфікації; К-ть = Кількість товару, вказана в специфікації.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що в силу дії пункту 3.4.3.4.4 Договору, у випадку, якщо Відповідач сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни здійснюється за наступною формулою: остаточна ціна товару = К1 * ((базова ціна товару / К2 - ОЧ1 / КЗ / К-ть - ОЧ2 / К4 / К-ть... Очn / Кn / К-ть) - ОЧ1 / К3 / К-ть * Зм * М - ОЧ2 / К4 / К-ть * Зм * М...- ОЧn / Кn / К-ть * Зм * М) + ОЧ1 / К ть + ОЧ2 / К-ть +...ОЧn / К-ть, де базова ціна товару = ціна товару, вказана в. специфікації; К1 = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури-для здійснення остаточного розрахунку; К2 = курс Банку долару США на дату підписання специфікації; К3, К4.. .Кn = курс Банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника; Зм - коефіцієнт для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній специфікації; М - кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у відповідній специфікації; ОЧ1, ОЧ2..ОЧn = часткова оплата суми специфікації; К-ть = Кількість товару, вказана в специфікації.

Відповідно до пункту 3.5 Договору, Позивач та Відповідач домовилися вважати процедуру коригування ціни товару в порядку, вказаному в пункті 3.4 цього Договору чинною протягом всього строку дії цього Договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору.

Згідно із пунктами 3.6, 3.7 Договору: при коригуванні ціни і загальної вартості товару за цим Договором постачальник надає покупцеві розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на відповідну суму (якщо такий документ вимагається чинним законодавством); при оплаті товару частинами коригування до видаткової накладної надається постачальником після остаточної та повної сплати покупцем за товар; оплата товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, з урахуванням положень цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1, 4.2 Договору поставка товару здійснюється в строк, вказаний в специфікації, однак не раніше зарахування на банківський рахунок постачальника попередньої оплати в повному обсязі, якщо здійснення попередньої оплати передбачено у відповідній специфікації; якщо умовами специфікації зазначено обов'язковість видачі на користь постачальника банківської гарантії оплати товару, на додаток до інших умов Договору, здійснюється лише після отримання постачальником банківської гарантії від банку - гаранта покупця згідно пункту 4.10 цього Договору; умови та місце поставки товару вказуються у відповідній специфікації на товар; передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі.

Як вбачається з пункту 4.4 Договору, товар вважається переданим Позивачем і прийнятий Відповідачем за кількістю, асортиментом та якістю в момент поставки згідно пункту 4.5 Договору. З цього часу право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та/чи пошкодження товару переходить до Відповідача.

Підпунктами 4.5.1 та 4.5.4 Договору Позивачем та Відповідачем обумовлено, що моментом поставки вважається: на умовах поставки EXW (в редакції Інкотермс-2010) - підписання представником покупця видаткової накладної на товар; на умовах поставки DAP (в редакції Інкотермс 2010) підписання представником покупця товарно-транспортної накладної/залізничної накладної в місці поставки.

Як передбачено пунктом 7.1 Договору, Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2013 року Позивачем та Відповідачем підписано Специфікацію № 1/54577, 54578 до Договору, в якій погоджено товар (селітра аміачну № = 34,4 %, Карбамід), упаковку товару (в Біг-бегах), виробника (Україна), кількість товару (130 т селітри аміачної № = 34,4 % та 45,6 т карбаміду), базову ціну однієї одиниці товару (2608,35 грн без ПДВ за селітру аміачну № 34,4 % та 3291,7 грн без ПДВ за карбамід) та загальну вартість товару (489187 грн 02 коп. без ПДВ, 97837 грн 40 коп ПДВ та 587 024 грн 42 коп. з ПДВ), середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_2" долара США до гривні 08 грн 19 коп. (а.с. 20).

Відповідно до умов вищевказаної Специфікації, базис поставки EXW в редакції Інкотермс 2010 (самовивіз Відповідачем зі складу Позивача за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Джулинка, вул. Промислова, 9), вантажоодержувач Відповідач, строк поставки товару до 30 жовтня 2013 року; термін сплати повної вартості товару - до 20 серпня 2014 року, умови оплати згідно пункту 3.4.3 Договору. За умовами застосування пункту 3.4.3 Договору: а) попередня оплата 0% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації; б) оплата поставки 100% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації. Коригування ціни здійснюється відповідно до положень Договору.

На виконання умов Договору та Специфікації до нього, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято товар (селітру аміачну № = 34,4 % та карбамід) на загальну суму 587 024 грн 42 коп. з ПДВ, що підтверджується наявними в справі актами приймання-передачі мінеральних добрив (а.с.21-34).

Водночас, 19 серпня 2014 року Позивачем виставлено Відповідачу рахунок-фактури №54577/1272 та № 54577/1273 на оплату поставлених йому 130 т селітри аміачної та 45,6 т карбаміду виходячи із вартості іноземної валюти на вказану дату - 13,261 грн за 1 долар США (а.с. 29-30).

У вказаних рахунках Позивачем скориговано вартість товару та запропоновано Відповідачу сплатити 651 839 грн 09 коп. разом з ПДВ за поставлену селітру та 288 546 грн 80 коп. за поставлений карбамід.

В той же час, Відповідач за поставлений товар розрахувався лише в сумі 587 024 грн 42 коп., яку ним сплачено Позивачу 20 серпня 2014 року, що підтверджується довідкою ПАТ "Креді ОСОБА_2" вих. № 14116/ОМ/276 від 24 березня 2017 року.

Разом з тим, суд констатує, що 06 лютого 2014 року між Позивачем та Відповідачем підписано Специфікацію № 2/60586 до Договору, в якій погоджено товар (гібридне насіння соняшнику НК АРМОН), упаковку товару (150000 насінин), виробника (Sygenta), кількість товару (44 посівної одиниці), базову ціну однієї одиниці товару (1616,01 грн без ПДВ) та загальну вартість товару (71 104,44 грн з ПДВ), середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_2" долара США до гривні 09 грн 13 коп. (а.с. 31).

Відповідно до умов вищевказаної Специфікації, базис поставки DAP в редакції Інкотермс 2010 (Доставка за рахунок Позивача до складу Відповідача за адресою: Вінницька область, Теплицький район, смт. Теплик, вул. Коцюбинського, 32), вантажоодержувач Відповідач, строк поставки товару до 20 квітня 2014 року; термін сплати повної вартості товару - до 10 жовтня 2014 року, умови оплати згідно пункту 3.4.3 Договору. За умовами застосування пункту 3.4.3 Договору: а) попередня оплата 0% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації; б) оплата поставки 100% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації. Коригування ціни здійснюється відповідно до положень Договору. У випадку, якщо Відповідач сплачує за простроченим рахунком коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар згідно виставленого рахунку.

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято товар (гібридне насіння соняшнику НК АРМОН) на загальну суму 71 104 грн 44 коп. з ПДВ, що підтверджується наявним в справі актом приймання-передачі насіння (а.с. 32).

20 серпня 2014 року Позивачем виставлено Відповідачу рахунок-фактури № 54577/1358 на оплату поставлених йому 44,000 посівних одиниці насіння (а.с. 33).

У вказаному рахунку Позивачем скориговано вартість товару та запропоновано Відповідачу сплатити 101 840 грн 56 коп. за поставлене насіння.

Поряд з цим, Відповідач за поставлене йому насіння розрахувався лише в сумі 71 104 грн 44 коп., яку ним сплачено Відповідачу 13 жовтня 2014 року, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка ПАТ "Креді ОСОБА_2" вих. № 14 116/ОМ/276 від 24 березня 2017 року.

При цьому Позивачем при зазначенні суми скоригованої вартості насіння у доданому до позовної заяви розрахунку вказано його вартість в розмірі 100 854 грн 60 коп. та суму заборгованості, яка залишилася несплаченою Відповідачем у даний період - 29 750 грн 16 коп. виходячи із коригування вартості насіння станом на 10 жовтня 2014 року, а не на 20 серпня 2014 року, згідно долученої до справи рахунку-фактури.

У звязку з тим, що Відповідачем не сплачено в повному обсязі вказану вище суму скоригованої вартості товару (651 839 грн 09 коп. за поставлену селітру, 288 546 грн 80 коп. за поставлений карбамід та 101 840 грн 56 коп. за поставлене насіння), Позивачем скориговано ціну товару станом на 09.02.2017 р. виходячи із вартості іноземної валюти на вказану дату - 27,00 грн за 1 долар США - та направлено Відповідачу рахунки-фактури № 54577/62, № 54577/64, № 54577/65 від 09 лютого 2017 року на загальну суму 802 063 грн 68 коп., з яких 512 964 грн 40 коп. за поставлену селітру, 227 072 грн 04 коп. за поставлений карбамід та 62 027 грн 24 коп. за поставлене насіння (а.с. 36-39).

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що у звязку з укладенням Договору, між Позивачем та Відповідачем склались правовідносини з поставки, які регулюються статтею 712 ЦК України та статтями 264-271 ГК України.

У відповідності до статті 11 ЦК України та статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно з частиною 2 пункту 1 статті 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Норми статті 6, статті 627 ЦК України визначають принцип свободи договору, який полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свободу договору слід розуміти так, що умови, які сторони узгодили, уклавши договір, є обовязковими для виконання обома сторонами, незалежно від того, чи є вони істотними для цього виду договорів, або включені до договору виключно за власною згодою.

Відповідно до статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п.п.3.4.3.3 Договору сторони передбачили, що базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку - фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідних специфікацій.

Як встановлено вище у даній судовій постанові, Відповідачем не сплачено в повному обсязі вказану вище суму скоригованої вартості товару (651 839 грн 09 коп. за поставлену селітру, 288 546 грн 80 коп. за поставлений карбамід та 101 840 грн 56 коп. за поставлене насіння), в зв'язку з чим Позивачем скориговано ціну товару станом на 09 лютого 2017 року виходячи із вартості іноземної валюти на вказану дату - 27,00 грн за 1 долар США - та направлено Відповідачу рахунки-фактури № 54577/62, № 54577/64, № 54577/65 від 09 лютого 2017 року на загальну суму 802 063 грн 68 коп..

Дослідивши усі вищеописані обставини справи, вищевказані норми права та вищеописані умови Договору, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вимоги Позивача про щодо корегування базової ціни станом на 09 лютого 2017 року є підставними, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Як вже заначалося вище, підпунктом 3.4.3.4.4 Договору визначено, що у випадку, якщо покупець сплачує за Товар за простроченим рахунком, корегування остаточної ціни здійснюється за наступною формулою:

Остаточна ціна Товару = К1*(Базова ціна Товару/К2 - ОЧІ/КЗ/К-ть -ОЧ2/К4/К-ть... - ОЧп/Кп/К-ть) - ОЧІ/КЗ/К-ть* Зм*М -ОЧ2/К4/К-ть*Зм*М - ОЧп/Кп/К-ть*Зм*М)+ОЧ1/К- ть+ОЧ2/К-ть+...ОЧп/К-ть, де

Базова ціна Товару = ціна Товару, вказана в Специфікації;

К1 = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення остаточного розрахунку;

К2 = курс Банку долару США на дату підписання Специфікації;

КЗ, К4...Кп = курс Банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника;

Зм - розмір знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній Специфікації;

М- кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у відповідній Специфікації;

ОЧІ, 0Ч2..0Чп = часткова оплата суми Специфікації;

К-ть = Кількість Товару, вказана в Специфікації.

З аналізу змісту підпункту 3.4.3.4.4 Договору вбачається, що можливість коригування остаточної ціни повязана з наявністю простроченого рахунку, не оплаченого в повному обсязі покупцем.

На переконання колегії суду, саме ця обставина, тобто відсутність повного розрахунку, у відповідності до указаного пункту Договору, є фактичною підставою здійснення другого коригування, яке здійснено Позивачем станом на 09 лютого 2017 року.

Стосовно використання передбаченої у Договорі формули розрахунків та коефіцієнтів коригування остаточної ціни у відповідності до зміни курсу національної валюти до долара США колегія враховує наступне.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено правило, у відповідності до якого ціна в Договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Для договорів поставки, як і купівлі-продажу, ціна є істотною умовою.

Аналогічні положення містяться у ГК України, відповідно до статті 189 якого ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

За приписами статті 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах також за рішенням суб'єкта господарювання.

Слід врахувати також, що згідно зі статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Обіг іноземної валюти на території України підпорядковується спеціальному правовому режиму, встановленому законодавством України, зокрема Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законами України «Про Національний банк України», «Про порядок розрахунків в іноземній валюті».

Таким чином, наведені положення чинного законодавства дають підстави для висновку, що узгоджені сторонами як суб'єктами господарської діяльності умови договору поставки, які стосуються коригування вартості товару у зв'язку зі зміною курсу долара, є волевиявленням сторін і не суперечать законодавству, а тому їх дотримання є обов'язковим в силу приписів статей 525, 526 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку, що Позивачем обґрунтовано, з урахуванням вищенаведених норм та умов Договору, здійснив коригування та визначив остаточну ціну поставленого Відповідачу товару за формулою, вказаною в підпункті 3.4.3.4.4 Договору.

З огляду на усе вищевказане, суд задовільняє позов Позивача щодо стягнення 802 063 грн 68 коп. боргу по Договору в повному обсязі.

Відтак, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні 418 952 грн 05 коп. боргу підлягає до скасування.

Як вказано вище у даній судовій постанові, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 43-44), Позивач просить стягнути з Відповідача 28 401 грн 73 коп. річних.

Перевіривши правильність нарахування річних за визначений Позивачем період, судом виявлено арифметичну помилку у розрахунку за період з 20 серпня 2014 року по 09 лютого 2017 року (за поставлену селітру та за поставлений карбамід), а також Позивачем невірно вказано період нарахованих річних за прострочення оплати скоригованої вартості насіння соняшника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд констатує, що розмір обґрунтовано заявлених до стягнення 3 % річних складає 28 364 грн 39 коп.. А відтак, у стягнені 37 грн 34 коп. річних суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

Дане вчинено і місцевим господарським судом.

Відтак, суд залишає без змін оспорюване судове рішення в частині стягнення річних.

Що ж до позовних вимог про стягнення 54 768 95 коп. пені та 114 933 грн 49 коп. штрафу, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до пункту статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України та статті 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою статті 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частини 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статей .6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд констатує, що умовами пункту 6.3 Договору: сторонами встановлено, що у випадку прострочення оплати товару Відповідачем проти строків, вказаних у відповідній специфікації та цьому Договорі, Відповідач сплачує Позивачу неустойку в формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару; у випадку прострочення оплати товару Відповідачем більше, ніж на 30 календарних днів проти строків, вказаних у відповідній специфікації, Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 30% від загальної простроченої суми.

З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача стосовно стягнення пені та штрафу є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства.

Разом з тим, Відповідачем у доданій до відзиву на позов заяві від 08 квітня 2017 року відносно вимог про стягнення пені та штрафу заявлено застосування строку позовної давності з врахуванням чого суд зазначає наступне.

В абзаці 7 пункту 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтями 257, 258 ЦК України: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила також за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно частин 2, 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Пунктом 4.4.1 цієї постанови визначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи (Специфікації до Договору), кінцевим терміном виконання Відповідачем своїх зобовязань з оплати поставленого товару за Договором є 19 серпня 2014 року та 09 жовтня 2014 року. З даного суд робить висновок, що з 20 серпня 2014 року (специфікація № 1/54577, 54578 від 18 жовтня 2013 року) та 10 жовтня 2014 року (специфікація № 2/60586 від 06 лютого 2014 року) Відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання.

В той же час зі змісту укладеного між сторонами Договору не вбачається погодження ними продовження строку позовної давності та терміну нарахування штрафних санкцій.

З огляду на вказане, Позивач вправі був нараховувати Відповідачу пеню за порушення виконання грошового зобовязання, період нарахування якої, з урахуванням положень частин 6 статті 232 ГК України повинен становити: з 20 серпня 2014 року по 20 лютого 2015 року (специфікація № 1/54577, 54578 від 18 жовтня 2013 року); з 10 жовтня 2014 року по 10 квітня 2015 року (специфікація № 2/60586 від 06 лютого 2014 року).

Виходячи з наведеного вище, строк позовної давності наданої Позивачу для звернення із позовом про стягнення вказаної пені до суду сплинув 20 лютого 2016 року специфікація №1/54577, 54578 від 18 жовтня 2013 року) та 10 квітня 2016 року (специфікація № 2/60586 від 06 лютого 2014 року).

Поряд з цим позовну заяву подано Позивачем до відділення поштового зв'язку 15 лютого 2017 року, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті в якому до суду надійшла позовна заява.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи апелянта в частині , яка стосується застосування правил позовної давності. Апелянт помилково вважає, що положення про спеціальний строк позовної давності, встановлений частиною 2 статті 258 ЦК України, не може застосовуватись для стягнення штрафних санкцій, нарахованих на підставі статті 230 ГК України за неналежне виконання боржником господарського зобов'язання. Доводи апелянта в цій частині полягають у тому, що ГК України не встановлено правил про позовну давність для до вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих у відповідності до статті 230 ГК України. А відтак, вважає скаржник, у цьому випадку діє припис статті 257 ІІК України, яким встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює вищенаведені доводи та зазначає наступне.

Предметом регулювання ГК України, відповідно до статті 1, є господарські відносини , що виникають в процесі організації та здійснення господарської діяльності між субєктами господарювання, а також між цими субєктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Застосування положень ЦК України для господарських відносин визначається положеннями статті 4 ГК України, відповідно до частини 1 якої: не є предметом регулювання цього Кодексу майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються ЦК України. Натомість, як вже зазначалось вище, виходячи з характеру правовідносин сторін (купівля-продаж, поставка), до спору можуть бути застосовані положення Господарського та Цивільного Кодексів України.

Апелянт розмежовує поняття неустойки (штрафу, пені) у цивільних правовідносинах та штрафних санкцій в господарських відносинах, встановлених положеннями статті 230 ГК України, що на думку апеляційного суду є помилковим судженням. За своїм правовим змістом штрафні санкції у господарських відносинах є різновидом загального родового цивільно-правового поняття неустойки як забезпечувального інституту. Таким чином, правила про спеціальну позовну давність щодо неустойки, встановлене у статті 258 ЦК України, в загальному розумінні (штрафної санкції) повинно бути застосовано і для штрафних санкцій у господарських відносинах, зміст, розмір та порядок застосування яких передбачають статті 230-232 ГК України.

Таким чином нарахування Позивачем пені та штрафу здійснено після спливу строків позовної давності, наданої Позивачу для звернення із позовом про стягнення вказаної суми пені та штрафу до суду, а тому в задоволенні позову в частині стягнення 54 768 грн 95 коп. пені та 114 933 грн 49 коп. штрафу слід відмовити в зв'язку із заявленням їх поза межами строку позовної давності.

Відповідно, суд відмовляє в позові Позивача щодо стягнення пені та штрафу повністю.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірах: 10 489 грн 01 коп. пені; 456 грн 21 коп. штрафу.

Усе вищевказане у даній судовій постанові, вказує на неповне зясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права що в силу дії пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для часткового скасування оскаржуваного рішення господарського суду Житомирської області.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" на рішення господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року у справі № 902/172/17 - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року у справі №902/172/17 - скасувати в частині відмови в позові щодо стягнення 418 952 грн 05 коп. заборгованості та змінити в частині розподілу судових витрат.

3. В цій частині прийняти нове рішення, виклавши пункт 2 та 3 резолютивної частини в наступній редакції:

<< 2. Стягнути з малого приватного підприємства "Фірма Гарант" (вул.Коцюбинського, 32, смт. Теплик, Вінницька область, 23800; код - 13318353) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (вул.Мечникова, буд. 3, м. Київ, 01601; код - 20010397) 802 063 грн 68 коп. боргу, 28 364 грн 39 коп. 3 % річних та 12 456 грн 42 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 54 768 грн 95 коп. пені, 114 933 грн 49 коп. штрафу та 37 грн 34 коп. 3% річних відмовити >>.

4. В решті рішення господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року у справі № 902/172/17 - залишити без змін.

5. Стягнути з малого приватного підприємства "Фірма Гарант" (вул.Коцюбинського, 32, смт. Теплик, Вінницька область, 23800; код - 13318353) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (вул.Мечникова, буд. 3, м. Київ, 01601; код - 20010397) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 13 702 грн 06 коп..

6. Доручити господарському суду Вінницької області видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

9. Справу № 902/172/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.