КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р. Справа№ 910/7686/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від позивача: ОСОБА_2 (директор відповідно до витягу з ЄДРПОУ);

від відповідача: Шляховий В.В. (дов. від 29.05.17);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2016

у справі № 910/7686/16 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин"

до Приватного підприємства "Україна Молода"

про спростування недостовірної інформації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/7686/16 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати повністю рішення господарського суду м. Києва від 30.06.2016 у справі № 910/7686/16, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" до Приватного підприємства "Україна Молода" задовольнити в повному обсязі; визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації відповідну інформацію про Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамазин"; зобов`язати Приватне підприємство "Україна Молода" спростувати відповідну недостовірну інформацію, що поширена ПП "Україна молода", шляхом публікації у інформаційно політичній газеті"Україна Молода", не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з Приватного підприємства "Україна Молода" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" матеріальну шкоду в сумі 85 239,00 грн., завдану порушенням ділової репутації.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамазин" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" було прийнято до провадження.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2016, у зв'язку з самовідводом головуючого судді Чорної Л.В., суддів Разіної Т.І., Яковлєва М.Л. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" передано новому складу суду: головуючий суддя Доманська М.Л., судді Пантелієнко В.О., Верховець А.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" прийнято до свого провадження новим складом суду, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.11.2016.

30.11.2016 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Доманської М.Л. на лікарняному, розгляд вказаної апеляційної скарги не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 апеляційну скаргу було призначено до розгляду на 12.12.2016.

12.12.2016 у судовому засіданні було оголошено перерву до 14.12.2016.

13.12.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача (апелянта) надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи № 761/9118/16-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ПП "Україна Молода" про спростування недостовірної інформації.

За таких обставин, у судовому засіданні 14.12.2016 судова колегія дійшла висновку про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/7686/16 до вирішення Шевченківським районним судом м. Києва цивільної справи № 761/9118/16-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ПП "Україна Молода" про спростування недостовірної інформації.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/7686/16, задоволено частково клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" про зупинення апеляційного провадження у справі № 910/7686/16 та зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" на рішення господарського суду м. Києва від 30.06.2016 у справі № 910/7686/16 до вирішення спору у справі № 761/9118/16-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ПП "Україна Молода" про спростування недостовірної інформації та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/9118/16-ц.

13.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 було поновлено апеляційне провадження у справі № 910/7686/16 та призначено розгляд справи на 31.05.2017.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 16.03.2016 заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Україна Молода" (далі-відповідач) про:

1) визнання недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканність ділової репутації інформацію про Товариство з обмеженою відповідальністю "Гамазин", поширену на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна Молода" власником газети Приватним підприємством "Україна Молода" шляхом публікації у випуску номер НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 Статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" та у випуску номер НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 Статті "ІНФОРМАЦІЯ_4", а саме наступної інформації:

- назву Статті "ІНФОРМАЦІЯ_2";

- "досі авторки ніколи не стикалися ні з чим подібним, що відбулося з їхнім рукописом у видавництві братів ОСОБА_2";

- "Брати-видавці втрутилися в упорядницьку діяльність культурологів. Зокрема, не вмістили у книзі переліку літератури, яку використовували в роботі пані ОСОБА_5 і ОСОБА_6. А це ставить під сумнів правдивість книги і репутацію авторів.";

- "Автори звернулися до братів по роз'яснення. І тут почалися дивовижі. "Коли ми хотіли забрати акти про виконану роботу, секретарка сказала, що документи з архіву "кудись зникли" разом із договором, який ми підписали 15 березня 2012 року. Мовляв, ОСОБА_4 узяв їх до свого кабінету, - розповіла ОСОБА_5. - Однак у нас примірники договору збереглися". ОСОБА_4 дивувався: "Не розумію, у чому проблема?". Авторки пояснили: "Коли нам запропонували написати для видавництва "Зелений Пес" книгу про народні свята для дітей - ми погодилися. І працювали над книгою, як над своїм твором. Вклали в неї власні записи, тексти. Ми б цього не робили, якби знали, що "пашемо на хазяїна". І що бачимо в результаті?" Брати відпарирували: "Ми дуже задоволені співпрацею з вами, ваші прізвища вказані на титульній сторінці, текст писали все-таки ми, звісно, за вашим упорядкуванням, наше прізвище вказано великими літерами тільки тому, що так книжка буде краще продаватися". Утім, коли авторки запропонували видавцям позначити в примірнику верстки, де там власне ІНФОРМАЦІЯ_5 тексти, відповідь була така: "Можна написати, що ми створили літверсію, літредакцію - як завгодно. На нашу, як видавців, думку, робота укладача сама по собі більш цінна та важлива, ніж текстовика". Дивне визначення в галузі книговидавництва - "текстовик", чи не так? Ця "совкова" практика означає, що "хазяїн", бажаючи видати "свою" книгу, наймає для її написання "текстовиків"-рабів. А чому б і ні? Чим брати ОСОБА_2 гірші за ОСОБА_8 чи ОСОБА_9? Тим паче, коли ж їм писати, якщо постійно зайняті: то концерти, то презентації, то поїздки...";

- "Таким чином, видання книжки "ІНФОРМАЦІЯ_6" під іменем братів ОСОБА_2 - це брутальне порушення авторського права, яке переслідується законом.";

- "Обкладинка "з сюрпризом".... Коли ми звернулися до них за поясненнями, вони були здивовані": мовляв, чого вам ще треба - книжка хороша, нею захоплюються, гонорар ви отримали. Ми пояснили, що здивовані тим, що вони вказують себе як авторів і в пресі повідомляють, що "їх консультував колектив етнологів, фольклористів, культурологів", хоча структуру книги з усіма її рубриками розробили лише ми з ОСОБА_5, тексти про свята писали ми і фольклорним матеріалом наповнювали книгу також ми.";

- "ОСОБА_2 відповіли, що, мовляв, книжка видана згідно з договорами на упорядкування та наукове редагування, буцімто підписаними нами у квітні 2014 року... Але ні в квітні, ні в іншому місяці ми ніякого "другого" договору з ОСОБА_2 не підписували....Брати переконують, що наш рукопис під робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_7", і книга "ІНФОРМАЦІЯ_6", що вийшла друком - це два абсолютно різні твори.";

- "Нашу ж активність у обстоюванні авторських прав брати ОСОБА_2 пояснюють своєрідно. Мовляв, побачивши, що книга є популярною серед читачів, ми "вирішили шляхом позивання до суду долучитись до даної популярності та присвоїти собі її авторство та роботу над твором"….До речі, у вересні 2014-го брати заспокоювали нас із ОСОБА_5, що вони поставили своє прізвище на обкладинку лише щоб "книга краще продавалася"….Згодом "рупор" дирекції видавництва ТОВ "Гамазин" казкар ОСОБА_7, книги якого публікує дане видавництво, переконував, що ми просто взяли участь у "проекті ОСОБА_2", бо... видавничий проект, мовляв, це "не тільки текст, а цілий комплекс робіт - ілюстрації, правки, ноти, пісні, робота з видавництвами, чиновниками, коректорами, поставниками...";

- "...Наші прізвища є на титульній сторінці - полюбляють повторювати ОСОБА_2…Видавці вважали, що найняли за копійки "текстовиків", а вийшло, що журналіста-етнолога і кандидата наук-фольклориста, що видали вже не одну книгу на цю ж тему і дорожать авторством. Ми ж вважали (принаймні так нам пояснили, коли ми підписували договір), що творимо власну книгу, яка поповнить наші порт-фоліо, і яку лише видадуть ОСОБА_2 та матимуть з її продажу заробіток. Так зазначалося в договорі, що ми підписали.";

- "Суддя порадив адвоката…Видавці принесли на засідання суду нібито оригінали договору про "наукове редагування і упорядкування книги з робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6". Ці "договори" буцімто підписані мною - 8 квітня, і ОСОБА_5 - 9 квітня….Ми поклалися на порядність видавництва і підписали документ, прочитавши його заголовок. Другі примірники цих підписаних актів ОСОБА_2 обіцяли повернути нам "за кілька днів, щойно поставлять печатку", однак цього не зробили...";

- "....Поява цього "договору" є для нас загадкою. Припускаємо, що видавці могли б дати нам на підпис такий договір замість акта прийому-передачі - але ж ми чітко бачили заголовок документа, який підписували. Інше припущення - це майже безмежні можливості сучасного технічного обладнання, з яким добре знайомі люди, що працюють у галузі поліграфії та книговидавництва.".

2) зобов'язання Приватного підприємства "Україна Молода" спростувати недостовірну інформацію, що поширена ПП "Україна Молода" у Статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" (випуск номер НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1) та у Статті "ІНФОРМАЦІЯ_4" (випуск № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3) на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна Молода", шляхом публікації у інформаційно-політичній газеті "Україна Молода" не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, наступного змісту:

"СПРОСТУВАННЯ"

Щоденна інформаційно-політична газета "Україна Молода" повідомляє, що інформація, оприлюднена у Статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" (випуск номер НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1) та у Статті "ІНФОРМАЦІЯ_4" (випуск № НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3) на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна Молода", яка стосується видавництва ТОВ "Гамазин", є недостовірною, принижує та порушує ділову репутацію підприємства, а також не відповідає дійсності, в зв'язку з цим, спростовує інформацію, що була поширена шляхом публікації вищевказаної статті, а саме: допущені некоректні висловлювання, наклепи та образи на адресу товариства.

3) стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 85 239, 00 грн. завдану порушенням ділової репутації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було поширено недостовірну інформацію, щодо позивача та його діяльності, яка порочить його ділову репутацію.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

01.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН" (далі - замовник) та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (далі - автори) укладено договір про створення на замовлення і використання твору № 112, умовами якого передбачено, що замовник замовляє авторам книгу під умовною назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6". Твором є текст книги.

Автори зобов'язуються передати замовнику рукопис твору в обсязі не менше, ніж 100 тисяч знаків не пізніше ніж 01.08.2014 року (п. 3.1. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 09.06.2014 року до договору про створення на замовлення і використання твору, авторами було створено та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН" твір - текст до книжки "ІНФОРМАЦІЯ_6".

08.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН" (далі - замовник) та ОСОБА_6 (далі - творець) укладено договір про створення на замовлення №804/14, відповідно до якого замовник замовляє творцеві упорядкування та наукове редагування книги з робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6".

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору, творець передає всі майнові права зазначені в ст. 424 ЦК України на твір замовнику в повному обсязі. Використання твору здійснюється замовником на власний розсуд, зокрема через опублікування (випуск у світ).

09.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН" (далі - замовник) та ОСОБА_5 (далі - творець) укладено договір про створення на замовлення №904/14, відповідно до якого замовник замовляє творцеві упорядкування та наукове редагування книги з робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6".

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору, творець передає всі майнові права, зазначені в ст. 424 ЦК України на даний твір замовнику в повному обсязі. Використання твору здійснюється замовником на власний розсуд, зокрема через опублікування.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна молода" у випусках газети № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 було опубліковано статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" та "ІНФОРМАЦІЯ_4", в яких викладені тези наступного змісту:

- "досі авторки ніколи не стикалися ні з чим подібним, що відбулося з їхнім рукописом у видавництві братів ОСОБА_2";

- "Брати-видавці втрутилися в упорядницьку діяльність культурологів. Зокрема, не вмістили у книзі переліку літератури, яку використовували в роботі пані ОСОБА_5 і ОСОБА_6. А це ставить під сумнів правдивість книги і репутацію авторів.";

- "Автори звернулися до братів по роз'яснення. І тут почалися дивовижі. "Коли ми хотіли забрати акти про виконану роботу, секретарка сказала, що документи з архіву "кудись зникли" разом із договором, який ми підписали 15 березня 2012 року. Мовляв, ОСОБА_4 узяв їх до свого кабінету, - розповіла ОСОБА_5. - Однак у нас примірники договору збереглися". ОСОБА_4 дивувався: "Не розумію, у чому проблема?". Авторки пояснили: "Коли нам запропонували написати для видавництва "Зелений Пес" книгу про народні свята для дітей - ми погодилися. І працювали над книгою, як над своїм твором. Вклали в неї власні записи, тексти. Ми б цього не робили, якби знали, що "пашемо на хазяїна". І що бачимо в результаті?" Брати відпарирували: "Ми дуже задоволені співпрацею з вами, ваші прізвища вказані на титульній сторінці, текст писали все-таки ми, звісно, за вашим упорядкуванням, наше прізвище вказано великими літерами тільки тому, що так книжка буде краще продаватися". Утім, коли авторки запропонували видавцям позначити в примірнику верстки, де там власне ІНФОРМАЦІЯ_5 тексти, відповідь була така: "Можна написати, що ми створили літверсію, літредакцію - як завгодно. На нашу, як видавців, думку, робота укладача сама по собі більш цінна та важлива, ніж текстовика". Дивне визначення в галузі книговидавництва - "текстовик", чи не так? Ця "совкова" практика означає, що "хазяїн", бажаючи видати "свою" книгу, наймає для її написання "текстовиків"-рабів. А чому б і ні? Чим брати ОСОБА_2 гірші за ОСОБА_8 чи ОСОБА_9? Тим паче, коли ж їм писати, якщо постійно зайняті: то концерти, то презентації, то поїздки...";

- "Таким чином, видання книжки "ІНФОРМАЦІЯ_6" під іменем братів ОСОБА_2 - це брутальне порушення авторського права, яке переслідується законом.";

- "Обкладинка "з сюрпризом".... Коли ми звернулися до них за поясненнями, вони були здивовані": мовляв, чого вам ще треба - книжка хороша, нею захоплюються, гонорар ви отримали. Ми пояснили, що здивовані тим, що вони вказують себе як авторів і в пресі повідомляють, що "їх консультував колектив етнологів, фольклористів, культурологів", хоча структуру книги з усіма її рубриками розробили лише ми з ОСОБА_5, тексти про свята писали ми і фольклорним матеріалом наповнювали книгу також ми.";

- "ОСОБА_2 відповіли, що, мовляв, книжка видана згідно з договорами на упорядкування та наукове редагування, буцімто підписаними нами у квітні 2014 року... Але ні в квітні, ні в іншому місяці ми ніякого "другого" договору з ОСОБА_2 не підписували....Брати переконують, що наш рукопис під робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_7", і книга "ІНФОРМАЦІЯ_6", що вийшла друком - це два абсолютно різні твори.";

- "Нашу ж активність у обстоюванні авторських прав брати ОСОБА_2 пояснюють своєрідно. Мовляв, побачивши, що книга є популярною серед читачів, ми "вирішили шляхом позивання до суду долучитись до даної популярності та присвоїти собі її авторство та роботу над твором"….До речі, у вересні 2014-го брати заспокоювали нас із ОСОБА_5, що вони поставили своє прізвище на обкладинку лише щоб "книга краще продавалася"….Згодом "рупор" дирекції видавництва ТОВ "Гамазин" казкар ОСОБА_7, книги якого публікує дане видавництво, переконував, що ми просто взяли участь у "проекті ОСОБА_2", бо... видавничий проект, мовляв, це "не тільки текст, а цілий комплекс робіт - ілюстрації, правки, ноти, пісні, робота з видавництвами, чиновниками, коректорами, поставниками...";

- "...Наші прізвища є на титульній сторінці - полюбляють повторювати ОСОБА_2…Видавці вважали, що найняли за копійки "текстовиків", а вийшло, що журналіста-етнолога і кандидата наук-фольклориста, що видали вже не одну книгу на цю ж тему і дорожать авторством. Ми ж вважали (принаймні так нам пояснили, коли ми підписували договір), що творимо власну книгу, яка поповнить наші порт-фоліо, і яку лише видадуть ОСОБА_2 та матимуть з її продажу заробіток. Так зазначалося в договорі, що ми підписали.";

- "Суддя порадив адвоката…Видавці принесли на засідання суду нібито оригінали договору про "наукове редагування і упорядкування книги з робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6". Ці "договори" буцімто підписані мною - 8 квітня, і ОСОБА_5 - 9 квітня….Ми поклалися на порядність видавництва і підписали документ, прочитавши його заголовок. Другі примірники цих підписаних актів ОСОБА_2 обіцяли повернути нам "за кілька днів, щойно поставлять печатку", однак цього не зробили...";

- "....Поява цього "договору" є для нас загадкою. Припускаємо, що видавці могли б дати нам на підпис такий договір замість акта прийому-передачі - але ж ми чітко бачили заголовок документа, який підписували. Інше припущення - це майже безмежні можливості сучасного технічного обладнання, з яким добре знайомі люди, що працюють у галузі поліграфії та книговидавництва.".

Як стверджує позивач, поширена відповідачем на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна молода" інформація щодо позивача, має характер наклепу, свідомо направлена на формування у суспільства негативного ставлення до позивача та його дискредитацію, внаслідок чого порушує особисті немайнові права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно з частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Як встановлено в ст. 277 Цивільного кодексу України, якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" встановлено, що відповідно до частини другої статті 47 1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи погоджується з висновками суду першої інстанції, що опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна молода" у випусках газети № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" та "ІНФОРМАЦІЯ_4", зазначені вище, є за своєю суттю оціночними судженнями, які не містять фактичних даних, у тому числі з огляду на характер використання мовних засобів, а отже є такими, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Так, в оспорюваній інформації, зокрема йдеться про:

- "досі авторки ніколи не стикалися ні з чим подібним, що відбулося з їхнім рукописом у видавництві братів ОСОБА_2";

- "Брати-видавці втрутилися в упорядницьку діяльність культурологів. Зокрема, не вмістили у книзі переліку літератури, яку використовували в роботі пані ОСОБА_5 і ОСОБА_6. А це ставить під сумнів правдивість книги і репутацію авторів.";

- "Автори звернулися до братів по роз'яснення. І тут почалися дивовижі. "Коли ми хотіли забрати акти про виконану роботу, секретарка сказала, що документи з архіву "кудись зникли" разом із договором, який ми підписали 15 березня 2012 року. Мовляв, ОСОБА_4 узяв їх до свого кабінету, - розповіла ОСОБА_5. - Однак у нас примірники договору збереглися". ОСОБА_4 дивувався: "Не розумію, у чому проблема?". Авторки пояснили: "Коли нам запропонували написати для видавництва "Зелений Пес" книгу про народні свята для дітей - ми погодилися. І працювали над книгою, як над своїм твором. Вклали в неї власні записи, тексти. Ми б цього не робили, якби знали, що "пашемо на хазяїна". І що бачимо в результаті?" Брати відпарирували: "Ми дуже задоволені співпрацею з вами, ваші прізвища вказані на титульній сторінці, текст писали все-таки ми, звісно, за вашим упорядкуванням, наше прізвище вказано великими літерами тільки тому, що так книжка буде краще продаватися". Утім, коли авторки запропонували видавцям позначити в примірнику верстки, де там власне ІНФОРМАЦІЯ_5 тексти, відповідь була така: "Можна написати, що ми створили літверсію, літредакцію - як завгодно. На нашу, як видавців, думку, робота укладача сама по собі більш цінна та важлива, ніж текстовика". Дивне визначення в галузі книговидавництва - "текстовик", чи не так? Ця "совкова" практика означає, що "хазяїн", бажаючи видати "свою" книгу, наймає для її написання "текстовиків"-рабів. А чому б і ні? Чим брати ОСОБА_2 гірші за ОСОБА_8 чи ОСОБА_9? Тим паче, коли ж їм писати, якщо постійно зайняті: то концерти, то презентації, то поїздки...";

- "Таким чином, видання книжки "ІНФОРМАЦІЯ_6" під іменем братів ОСОБА_2 - це брутальне порушення авторського права, яке переслідується законом.";

- "Обкладинка "з сюрпризом".... Коли ми звернулися до них за поясненнями, вони були здивовані": мовляв, чого вам ще треба - книжка хороша, нею захоплюються, гонорар ви отримали. Ми пояснили, що здивовані тим, що вони вказують себе як авторів і в пресі повідомляють, що "їх консультував колектив етнологів, фольклористів, культурологів", хоча структуру книги з усіма її рубриками розробили лише ми з ОСОБА_5, тексти про свята писали ми і фольклорним матеріалом наповнювали книгу також ми.";

- "ОСОБА_2 відповіли, що, мовляв, книжка видана згідно з договорами на упорядкування та наукове редагування, буцімто підписаними нами у квітні 2014 року... Але ні в квітні, ні в іншому місяці ми ніякого "другого" договору з ОСОБА_2 не підписували....Брати переконують, що наш рукопис під робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_7", і книга "ІНФОРМАЦІЯ_6", що вийшла друком - це два абсолютно різні твори.";

- "...Наші прізвища є на титульній сторінці - полюбляють повторювати ОСОБА_2…Видавці вважали, що найняли за копійки "текстовиків", а вийшло, що журналіста-етнолога і кандидата наук-фольклориста, що видали вже не одну книгу на цю ж тему і дорожать авторством. Ми ж вважали (принаймні так нам пояснили, коли ми підписували договір), що творимо власну книгу, яка поповнить наші порт-фоліо, і яку лише видадуть ОСОБА_2 та матимуть з її продажу заробіток. Так зазначалося в договорі, що ми підписали.";

- "Суддя порадив адвоката…Видавці принесли на засідання суду нібито оригінали договору про "наукове редагування і упорядкування книги з робочою назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6". Ці "договори" буцімто підписані мною - 8 квітня, і ОСОБА_5 - 9 квітня….Ми поклалися на порядність видавництва і підписали документ, прочитавши його заголовок. Другі примірники цих підписаних актів ОСОБА_2 обіцяли повернути нам "за кілька днів, щойно поставлять печатку", однак цього не зробили...";

- "....Поява цього "договору" є для нас загадкою. Припускаємо, що видавці могли б дати нам на підпис такий договір замість акта прийому-передачі - але ж ми чітко бачили заголовок документа, який підписували. Інше припущення - це майже безмежні можливості сучасного технічного обладнання, з яким добре знайомі люди, що працюють у галузі поліграфії та книговидавництва.".

В даному випадку, позивачем у даній справі є - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН".

В матеріалах справи міститься копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.12.2016 у справі № 761/9118/16-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Україна Молода» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням, яке залишено без змін Апеляційним судом м. Києва від 29.03.2017 у справі № 761/9118/16-ц, суд позовні вимоги задовольнив частково. Підставою зазначеного позову є недостовірна інформація в газеті "Україна молода" у випуску газети № НОМЕР_1, яку було опубліковано в статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, відносно того, що наведена вище інформація, опублікована ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна молода" у випусках газети № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 не стосується безпосередньо позивача та відповідно не порушує права останнього, оскільки ця інформація містить відомості про видавників - братів ОСОБА_2: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як про фізичних осіб.

Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

В той же час, позивачем не доведено, яким чином поширення інформації, опублікована ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 на шпальтах щоденної інформаційно-політичної газети "Україна молода" у випусках газети № НОМЕР_2, № НОМЕР_1, негативно впливає на ділову репутацію і формує у суспільства негативне ставлення до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАМАЗИН" та дискредитує його.

За таких обставин місцевий господарський суд, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у рішенні зі справи необхідного мотивування, дійшов обґрунтованих висновків стосовно того, що позивачем не доведено факту поширення відповідачем недостовірної інформації стосовно позивача і відсутні усі обставини в сукупності, що становлять юридичний склад правопорушення, на яке посилається позивач, а тому й правомірно відмовив у задоволенні позовних вимоги позивача.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/7686/16. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамазин" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/7686/16 - без змін.

2. Справу № 910/7686/16 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 02.06.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець