КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/2300/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача Гринь Ю.П.

Відповідача Делявська Г.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Аграрного фонду

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 по справі №910/2300/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос"

до Аграрного фонду

про стягнення 3582569,29 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 по справі №910/2300/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Аграрного фонду на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" 3582569 грн. 29 коп. - основного боргу та 53738 грн. 54 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Аграрний фонд звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 06.06.2017.

В судове засідання 06.06.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 січня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір складського зберігання цукру №1ц (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Фонд передав, а Товариство прийняло на відповідальне відокремлене зберігання цукор, згідно з ДСТУ 4245:2003, за фактичною вагою в кількості 59278 тонн 655 кг.

Строк дії Договору встановлено до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов'язань за ним.

Пунктом 3.6. Договору передбачено обов'язок Поклажодавця своєчасно відшкодувати витрати за надані йому послуги на підставі актів, зміст та форма яких відповідають чинному законодавству України.

Згідно з п.4.1. Договору розрахунки за надані послуги по зберіганню проводяться в грошовій формі (в гривнях), з урахуванням податку на додану вартість, шляхом перерахування на поточний рахунок Зберігача, вказаний в розділі 11 даного Договору.

Відповідно до п. 4.6. Договору ціна останнього становить: 740 983 гривень 19 коп., в т.ч. ПДВ (20%) - 123 497 гривень, 20 копійок.

Ціна передбачена п. 4.6. Договору обумовлюється умовами п. 4.2 даного Договору, відповідно до якого тариф за надання послуг по зберіганню становить 12, 50 грн. за одну тонну в місяць, з урахуванням ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідач передав на зберігання позивачу цукор в кількості 59278 тонн 655 кг.

31 грудня 2015 року вищевказаний договір складського зберігання цукру № 1 ц від 30 січня 2014 року припинив свою дію.

Як встановлено місцевим господарським судом, протягом 2014,2015 та в березні 2016 року, відбулись відвантаження цукру-піску за дозволами ДСБУ "Аграрний фонд" в результаті чого, станом на 17.03.2016, залишок цукру-піску на складах ТОВ "ВКФ "Амос" складав: 47550,805 тонн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору цукор продовжує зберігатись на складських приміщеннях ТОВ "ВКФ "Амос", в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 3582569,29 грн. за послуги зберігання.

Місцевим господарським судом встановлено, що починаючи з 17.03.2016 року, на території складських приміщень ТОВ "ВКФ "Амос" розташованих за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22 Генеральною прокуратурою України, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2016 року, розпочато слідчі дії в рамках кримінального провадження № 0000588 від 26.02.2016 року, шляхом проведення обшуку, вилучення та вивезення цукру-піску, який виявлений на вищевказаних складах та належить ДСБУ "Аграрний фонд", а також переміщення цукру - піску, який належить ДСБУ "Аграрний фонд", та є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000016, до складів, які орендуються ПАТ "Агарний фонд" за адресою: вул. Привокзальна, 21 м. Бориспіль Київської області.

Одночасно з проведенням слідчих дій Генеральною прокуратурою України, в період часу з 17.03.2016 року по 18.05.2016 року, з території складських приміщень за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22 відбувались відвантаження та вивезення цукру - піску в рамках товарної інтервенції, яку здійснював відповідач - Аграрний фонд.

З 16.05.2016 вивезення цукру-піску в рамках кримінального провадження та товарної інтервенції призупинено.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем договір №1Ц від 30.01.2014р. за змістом та своєю правовою природою є договором складського зберігання.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статтею 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Наявність у відповідача на зберіганні цукру-піску підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі та виконаних робіт, а також не спростована відповідачем.

Крім того, відповідно до листа Генеральної прокуратури України №17/1/4-28229-16 від 10.11.2016 відповідач не обмежений в праві вивезення цукру-піску. Разом з тим, вказаний цукор не переміщено з складських приміщень позивача.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що розрахунок заборгованості складено арифметично вірно, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Аграрного фонду та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 по справі №910/2300/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Аграрного фонду залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 по справі №910/2300/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/2300/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна