КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 10/11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Доманської М.Л.

за участі апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 та 20.04.2017

у справі № 10/11 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Корпорації „Укрзарубіжнафтогаз",

Товариства з обмеженою відповідальністю „Промес",

Дочірнього підприємства „Гарантія-Львів",

Акціонерного комерційного банку „Аркада",

Закритого акціонерного товариства „Кобзар",

до Акціонерного товариства „Градобанк",

за участю Прокуратури м. Конотопа, Прокуратури м. Києва

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 10/11, серед іншого, відмовлено ОСОБА_2 у визнанні кредитором Акціонерного товариства „Градобанк" на суму 130.000.000.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017, зокрема, відмовлено ОСОБА_2 у визнанні кредитором Акціонерного товариства „Градобанк" на суму 2800.000.000.000,00 грн.

Зазначені ухвали місцевого господарського суду від 17.11.2016 та 20.04.2017 у справі № 10/11, мотивовані тим, що доводи ОСОБА_2, які викладенні у справі щодо визнання грошових вимог до боржника, вже були предметом розгляду та вказані в ухвалі Арбітражного суду міста Києва від 28.03.2000 у справі № 10/11 (суддя Грищенко А.В.), ухвалі Господарського суду м. Києва від 18.07.2013 у справі № 10/11 (суддя Копитова О.С.), ухвалі Господарського суду м. Києва від 14.07.14 у справі № 10/11 (суддя Чеберяк П.П.), ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 у справі № 755/14989/14-ц (суддя Марцинкевич В.А.), ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.04.15 та ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 24.11.15.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду першої інстанції від 17.11.2016, ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 повністю та прийняти нову. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 (колегією суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Доманської М.І.) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 повернуто скаржнику без розгляду по суті на підставі п.п. 2, 4 ГПК України. 01.03.2017 апеляційна скарга ОСОБА_2 надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 (колегією суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.) відхилено клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 10/11; апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 повернуто скаржнику без розгляду по суті на підставі п.п. 2, 4 ГПК України.

28.04.2017 (згідно відтиску поштового штемпелю на конверті) ОСОБА_2 втретє звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 27.04.2017, в якій просить скасувати ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 та 20.04.2017 повністю та прийняти нову, якою задовольнити кредиторські вимоги ОСОБА_2

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що господарський суд першої інстанції відмовляючи апелянту у задоволенні його законних кредиторських вимог та включення до реєстру кредиторів АТ „Градобанк" з грошовими вимогами на суму 130,0 млрд. грн не врахував, що ст. 35 ГПК України не передбачено, що преюдиціальне значення мають факти, встановлені в ухвалах господарських судів, а також не вказано преюдиційне значення апеляційного і Вищого господарського судів. Отже, на думку скаржника, суд не вправі застосовувати преюдиційність для відмови в задоволенні кредиторських вимог/визнання кредитором.

Також ОСОБА_2 посилається на те, що преюдиційне значення мають лише ті факти в рішеннях по справі, участь в якій беруть одні й ті самі сторони, що і у справі, яка розглядається.

Апелянт наголошує, що повна тотожність суб`єктного складу спору є обов`язковою умовою преюдиційності щодо сторін. Однак, при розгляді справи відносно ОСОБА_2 в різних судах були різні сторони: мати ОСОБА_2, голова ліквідаційної комісії О.Донченко - в Дніпровському суді. Ніде не було представників АТ „Градобанк", крім ліквідатора Львової І.В. з адвокатом з квітня 2012 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 18.05.2017, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у справі № 10/11 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Сотнікова С.В. та Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 10/11 прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 06.06.2017 о 14 год. 20 хв в судовому засіданні в приміщенні суду.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2017, здійсненому у зв'язку з перебуванням суддів Остапенка О.М. та Сотнікова С.В., які входить до складу колегії суду, яку раніше визначено для розгляду справи у відпустці, для розгляду скарги ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 10/11, сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Пантелієнка В.О., Доманської М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 10/11, розгляд скарги призначено на 06.06.2017 о 14 год. 20 хв в судовому засіданні у приміщенні суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

02.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від ліквідатора АТ "Градобанк" Львової І.В. надійшли письмові пояснення (заперечення) на апеляційну скаргу у яких обгрунтовано заперчення щодо вимог даної апеляційної скарги та додано копії судових актів.

В судовому засіданні 06.06.2017 апелянт ОСОБА_2 навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 06.06.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У відповідності ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 106 вищевказаного кодексу передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі за текстом - Закон № 2343-XII).

Колегія суддів Київський апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09.08.1996 між ОСОБА_2 та АТ «Градобанк» укладено Договір про депозитний вклад (далі за текстом - Депозитний договір), за умовами якого, ОСОБА_2 зобов'язувався внести на рахунок в АТ «Градобанк» 17000,00 грн (в перерахунку в зв'язку з введенням в обіг національної валюти України), а АТ «Градобанк» зобов'язувалось прийняти зазначені кошти з нарахуванням 65 % річних. Строк дії Депозитного договору - до 09.08.1997. Депозитним договором передбачалось нарахування відсотків з дати надходження коштів на депозитний рахунок по дату закінчення договору, тобто протягом одного року до 09.08.1997.

Як вбачається з описової та мотивувальної частин рішення Шевченківського райсуду м. Києва у справі № 2-1211 1997 року від 20.05.1997 за позовом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» про визнання Депозитного договору недійсним та стягнення з АТ «Градобанк» грошової суми, яке набуло законної сили, судом встановлено факт недійсності Депозитного договору, як укладеного з недієздатною особою ОСОБА_2 (ОСОБА_2, який в подальшому згідно свідоцтва НОМЕР_1 змінив прізвище на ОСОБА_2). Судом визнані неспроможними вимоги про виплату відсотків за Депозитним договором, як втраченого майна, за період з 09.08.1996 по 22.12.1996. Стягнуто з АТ «Градобанк» на користь ОСОБА_7 (піклувальника ОСОБА_2.) на підставі ст. ст. 51, 52, 59 Цивільного кодексу України - 21513,00 грн (сума, передана за Депозитним договором - 17002,33 грн та сума, втрачена недієздатною стороною по недійсній угоді, - 4510,72 грн).

07.02.1998 здійснено публікацію оголошення про порушення Арбітражним судом міста Києва справи про визнання АТ «Градобанк» банкрутом.

Ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 30.09.1998 у справі № 10/11 про банкрутство АТ «Градобанк», ОСОБА_2 визнано кредитором АТ «Градобанк» на підставі Депозитного договору із сумою вимог 28050,00 грн.

04.01.2000 та 21.01.2000 ОСОБА_2 звертався до Арбітражного суду міста Києва у справі № 10/11 з заявами про збільшення визнаної судом кредиторської вимоги до АТ «Градобанк».

Ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 28.03.2000 у справі № 10/11 заяви ОСОБА_2 про збільшення кредиторських вимог до АТ «Градобанк» з врахуванням інфляційних збитків залишені без задоволення, оскільки визнані вимоги кредиторів у подальшому не підлягають індексації у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України.

11.10.2000 Московським районним судом м. Києва у справі № 2-1536/- 2000 задоволено позов ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» про стягнення вкладу за Депозитним договором з відсотками за період з 09.08.1996 по 11.10.2000 в сумі 239605,53 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2006 у справі № 10/11 затверджений реєстр кредиторів АТ «Градобанк» з вимогами ОСОБА_2, визнаними Арбітражним судом міста Києва в процедурі банкрутства АТ «Градобанк» ухвалою від 30.09.1998 у розмірі 28050,00 грн.

06.08.2003 Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-1712/1/-03, прийнято рішення про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії ліквідаційної комісії АТ «Градобанк», визнано дії ліквідаційної комісії АТ «Градобанк» щодо невиплати ОСОБА_2 коштів згідно рішення суду неправомірними, зобов'язано ліквідаційну комісію виконати рішення Московського районного суду м. Києва від 11.10.2000 про стягнення на користь ОСОБА_2 239605,53 грн.

18.01.2011 в ході ліквідаційної процедури АТ «Градобанк» в рамках здійснення виплат за затвердженим Господарським судом міста Києва реєстром вимог кредиторів АТ «Градобанк» ОСОБА_2 отримав грошові кошти у погашення вимоги до АТ «Градобанк» згідно з реєстром вимог кредиторів у повній сумі 28050,00 грн (зазначений факт підтверджено апелянтом в судовому засіданні 06.06.2017, а також неодноразово встановлювалось у судових актах, зокрема, дане підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2013 у справі № 10/11, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-375св14 від 02.04.2014, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/6934/14-ц від 07.05.2015, ухвалою Апеляційного суду міста Києва у справі № 752/6934/14-ц від 24.11.2015.

05.03.2011 ОСОБА_2 змінив прізвище на ОСОБА_2 (факт встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2013 у справі № 10/11, а також рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/6934/14-ц від 07.05.2015).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2013 у справі № 10/11 ОСОБА_2 визнано кредитором АТ «Градобанк» ще на суму 211555,53 грн. Одночасно судом з урахуванням фактів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.1998 у справі № 2-1211 1997 відхилені вимоги ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» на суму 3493621,37 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 у справі № 755/14989/14-ц задоволено заяву ліквідатора АТ «Градобанк» про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва у даній справі від 06.08.2003 про стягнення з АТ «Градобанк» на користь ОСОБА_2 239605,53 грн - скасовано за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/14989/14-ц від 06.08.2003, цивільну справу № 2-1712/1/03 за скаргою ОСОБА_2 на дії ліквідаційної комісії по АТ «Градобанк» - залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 10/11 від 09.04.2015 постановлено відмовити ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 8,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07.05.2015 у справі № 752/6934/14-ц ухвалено відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» в сумі 8,00 грн про стягнення грошових коштів за Депозитним договором, та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва у справі від 24.11.2015 № 752/6934/14-ц відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишено без змін рішення Голосїївського районного суду міста Києва від 07.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва віл 15.10.2015 у справі № 10/11 постановлено відмовити ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 0,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 у справі № 10/11 постановлено відмовити ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 0,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 у справі № 10/11 постановлено відмовити ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 00,00 грн.

Судом апеляційної інстанції прийнято до уваги преюдиціальні факти, встановлені вище зазначеними судовими інстанціями з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99р. у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, згідно п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р., не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, обставини встановлені у вищезазначених судових актах, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі не можуть їм суперечити.

Як вже зазначено, вимоги ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» вже були предметом розгляду Господарського суду міста Києва у цій справі, за наслідком чого постановлені судові ухвали, які набули законної сили, зокрема:

від 30.09.1998 про визнання ОСОБА_2 кредитором АТ «Градобанк» на суму 28050,00 грн; від 28.03.2000 про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про збільшення кредиторських вимог у процедурі банкрутства АТ «Градобанк»; від 18.07.2013 про визнання ОСОБА_2 кредитором АТ «Градобанк» на суму 211555,53 грн та відхилення вимог ОСОБА_2 на суму 3493 621,37 грн; від 09.04.2015 про відмову ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 8,00 грн; від 15.10.2015 про відмову ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 0,00 грн; від 19.05.2016 про відмову ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 0,00 грн; від 17.11.2016 про відмову ОСОБА_2 у визнані кредитором АТ «Градобанк» на суму 00,00 грн.

Зазаначеними рішення спростовуються доводи апелянта відносно неналежного суб`єктного складу меж встановлення юридичних фактів.

Вимоги ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» в сумі 00,00 грн - є такими, що не містять обставин, на яких вони грунтуються, а також на підтвердження таких обставин відсутні будь-які належні та документально підтверджені докази обгрунтування вимог ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» на зазначену суму. Зазначені вимоги скаржника зводяться до довільного тлумачення процесуальних норм, без відповідного врахування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, як вірно зазначив ліквідатор боржника у письмових поясненнях (запереченнях) на апеляційну скаргу, заява ОСОБА_2 з вимогами до АТ «Градобанк» на суму 00,00 грн подана до Господарського суду міста Києва, у провадженні якого перебуває справа №10/11 про банкрутство АТ «Градобанк», 03.03.2017 - тобто з пропущенням на 19 років місячного строку для їх заявлення.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 до АТ «Градобанк» на суму 00,00 грн, заявлені з порушенням установленого законодавством про банкрутство порядку та згідно ст. ст. 14, 31 Закону № 2343-XII в ліквідаційній процедурі не розглядаються і вважаються погашеними.

Дослідивши зазначені вище рішення, судова колегія Київського апеляційного господарського суду зазначає, що процесуальний закон передбачає можливість звільнення від доказування преюдиціально встановлених фактів, безумовно з урахуванням меж преюдиціальності фактів, встановлених рішенням суду: факт вчинення дій і факт вчинення дій конкретною особою. Вбачається, що преюдиціальний зв`язок у судових рішеннях, а саме: ухвалі Арбітражного суду міста Києва від 28.03.2000 у справі № 10/11 (суддя Грищенко А.В.), ухвалі Господарського суду м. Києва від 18.07.2013 у справі № 10/11 (суддя Копитова О.С.), ухвалі Господарського суду м. Києва від 14.07.14 у справі № 10/11 (суддя Чеберяк П.П.), ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 у справі № 755/14989/14-ц (суддя Марцинкевич В.А.), ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.04.15 та ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 24.11.2015 відповідають суб`єктивним межам преюдиції, та співвідносяться щодо кола обставин, перелічених у мотивувальних частинах даних судових актів, що вступили у законну силу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції повною мірою погоджується з висновками місцевого господарського суду, що ОСОБА_2 не довів належними та документальними доказами заявлені грошові вимоги до боржника, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

При цьому, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд діяв виключно в межах повноважень, встановлених нормами матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 10/11 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 10/11 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 10/11 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 08.06.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

М.Л. Доманська