ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2017 Справа № 904/4120/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Лозова Харківської області

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Чумаки Дніпропетровської області

про стягнення 20 531,91 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4, довіреність від 13 квітня 2017 року, представник

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із позовом, яким просить:

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 15165,00 грн. внаслідок не виконання грошового зобов'язання щодо оплати за поставлені товари на підставі договору поставки №Ф1 від 07 липня 2016 року, пеню у розмірі 3 114,85 грн., 3 % річних у розмірі 321,58 грн. та інфляційні збитки у розмірі 1 430,48 грн.;

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 частину боргу у розмірі 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07 липня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір поставки №Ф1. ФОП ОСОБА_3 здійснив поставку товару 08 липня 2016 року на загальну суму 15 165,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №УИ00000 від 08.07.2016. ФОП ОСОБА_2 не сплатив поставлений товар за договором поставки, таким чином, умови з оплати були порушені.

11.10.2016 ФОП ОСОБА_3 відправив на ім'я ФОП ОСОБА_2 претензію для врегулювання спору, але вона повернулася з поштового відділення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

24.10.2016 між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги №ФВ1 від 24.10.2016 та 25.10.2016 було укладено на забезпечення виконання договору поставки №Ф1 від 07.02.2016 договір поруки № 25/10-16 від 25.10.2016 між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1

На виконання умов укладених договорів ФОП ОСОБА_1 25.10.2016 засобами поштового зв'язку направив на адресу ФОП ОСОБА_2 копію договору про відступлення права вимоги №ФВ1 від 24.10.2016 та заяву від 25.10.2016 з проханням перерахувати заборгованість на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 Зазначена вимога ФОП ОСОБА_2 була проігнорована.

24.11.2016 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з вимогою (претензією) про необхідність повернення заборгованості, ФОП ОСОБА_2 отримав дану вимогу, що підтверджується його підписом на екземплярі ФОП ОСОБА_1

Відповідачі на час звернення з позовом не повідомили позивача про результати розгляду претензій, та не задовольнили обґрунтовані вимоги позивача щодо сплати боргу за поставлений товар у розмірі 15 165,00 грн.

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, явку повноважного представника не забезпечив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на позов та інших, витребуваних судом документів відповідачі-1,2 не надали, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення даної справи, а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 порушено провадження у справі №904/4120/17, справу призначено до розгляду в засідання на 25.04.2017. З 25.04.2017 розгляд справи було відкладено на 11.05.2017.

У зв'язку із знаходженням судді Євстигнеєвої Н.М. на лікарняному слухання справи №904/4120/17, призначене на 11.05.2017 не відбулось, про що повідомлено сторін листом господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2017 розгляд справи відкладено на 06.06.2017.

У судовому засіданні 06.06.2017 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір поставки №Ф1, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність товар, а покупець прийняти та сплатити товар за цінами в кількості, номенклатурі та асортименті, вказаними в накладних, які є невід'ємними частинами даного договору.

Загальна кількість і вартість товару зазначена в накладній, яка є невід'ємною частиною даного договору (п.2.2 договору).

У відповідності з п.2.3 договору поставка товару здійснюється протягом 5-ти робочих днів з дати виставлення рахунку-фактури покупцеві. Поставка вважається завершеною з моменту передачі товару покупцеві, що підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін, і за наявності необхідних товаросупровідних документів. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця при передачі товару, що підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками обох сторін (п.п.2.4, 2.5 договору).

Згідно з п.3.1 договору приймання товару здійснюється згідно накладної постачальника. Ціна за кожну партію визначена в накладних. Вартість даного договору визначається, виходячи з суми всіх накладних, що додаються до договору (п.п.5.1, 5.2 договору).

Даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. У випадку, якщо по закінченню строку дії договору жодна сторона письмово не повідомила іншу сторону про наміри розірвати даний договір, то він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік (п.9.1 договору).

На виконання умов договору поставки фізична особа-підприємець ОСОБА_5 поставив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 товар на загальну суму 15 165,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №УИ000001054 від 08.07.2016.

Відповідно до п.5.3 договору покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або іншим зручним способом, що не суперечить діючому законодавству попередньо узгодивши з постачальником. Покупець здійснює оплату протягом 7 (семи) днів з дати поставки товару.

10.10.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звертався до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із претензією №10-10ЮВ, якою просив погасити заборгованість.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З огляду на умови договору поставки, строк сплати заборгованості за поставлений товар, є таким, що настав. Доказів оплати заборгованості покупець не надав.

Разом з цим, 24 жовтня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем: ОСОБА_1 (новий кредитор), укладено договір про відступлення права вимоги №ФВ1, відповідно до п.1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором поставки №Ф1 від 07 липня 2016 року (основний договір), укладеним між первісним кредитором та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (боржник).

За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором та сплати грошових коштів у розмірі (п.1.2 договору про відступлення права вимоги).

Згідно з п. 2.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором, у термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору. Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про поступку права вимоги з цим договором протягом п'ятнадцяти календарних днів з моменту підписання даного договору шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку представнику боржника (п.2.2 договору).

Договір про відступлення права вимоги набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.4.1 договору).

25.10.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 із заявою, у якій повідомив останнього про укладення між ним та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (новим кредитором) договору про відступлення права вимоги №ФВ1 від 24.10.2016 (а.с.22).

Відповідно до п.1ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Статтями 516, 517 Цивільногокодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно зі ст.519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Відтак, право вимоги за договором поставки №Ф1 від 07.07.2016 перейшло до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

25 жовтня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (поручитель) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (кредитор) укладено договір поруки №25/10-16, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель зобов'язується солідарно з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (боржник) відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань відповідно до договору поставки № Ф1 від 07 липня 2016 року (Основний договір), укладеного між поручителем та боржником та відповідно до договору про відступлення права вимоги №ФВ1 від 24.10.2016 укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор).

Поручитель відповідно до п.1.1. цього договору відповідає перед кредитором у наступному обсязі: за зобов'язаннями з оплати грошового боргу, відповідно до Основного договору в сумі вартості поставлених товарів, але не більше 500,00 (п'ятсот гривень 00 коп.) гривень (п.1.2 договору поруки).

Згідно з п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором тільки щодо боргу за Основним договором (основного боргу).

Порука в будь-якому випадку не розповсюджується на сплату пені, неустойки, відшкодування збитків, тощо.

Відповідно до п.п.2.1 2.1.1 договору поручитель зобов'язується виконати зобов'язання у наступному порядку: у випадку не виконання боржником грошового зобов'язання, визначеного відповідно до п.1.2 цього договору, понад сім банківських днів з моменту пред'явлення вимоги кредитором боржнику, поручитель зобов'язується за вимогою кредитора протягом двох банківських днів з дати надходження до нього такої вимоги сплатити за грошовими зобов'язаннями боржника, у розмірі, що не перевищує суму, передбачену п.1.2. цього договору.

У випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством, в тому числі сплату неустойки та відшкодування прямих дійсних збитків (сума упущеної вигоди поручителем не відшкодовується) (п.4.1 договору поруки)

Відповідно до ч.1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як зазначено вище, у п.1.2 та 1.3 договору поруки сторони передбачили, що поручитель відповідно до п.1.1. цього договору відповідає перед кредитором у наступному обсязі: за зобов'язаннями з оплати грошового боргу, відповідно до Основного договору в сумі вартості поставлених товарів, але не більше 500,00 грн. Поручитель відповідає перед кредитором тільки щодо боргу за Основним договором (основного боргу). Порука в будь-якому випадку не розповсюджується на сплату пені, неустойки, відшкодування збитків, тощо.

Відповідно до п. 5.3 договору поруки, керуючись ст. 559 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що порука припиняється, а термін дії цього договору закінчується, в разі повного виконання зобов'язань, вказаних в п.1.2 даного договору та припинення забезпеченого порукою зобов'язання.

24.11.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звертався до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 із вимогою про сплату боргу, яка отримана останнім 25.11.2015.

Жодної із підстав наведених у ст. 559 Цивільного кодексу України не настало, шестимісячний строк від дня укладення договору не минув, у зв'язку з чим станом на звернення позивача з позовом до суду порука є дійсною.

У відповідності до договору поруки поручитель поручився перед кредитором у межах 500,00 грн.

Доказів оплати заборгованості у розмірі 500,00 грн. відповідач-2 не надав, позовні вимоги в цій частині не спростував.

За викладеного позовні вимоги до відповідача-2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки з відповідача-2 підлягає до стягнення сума боргу у розмірі 500,00 грн., якою відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання боржником, а саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, основного договору, то сума боргу за основним договором відповідача-1 має зменшитися на 500,00 грн., яка стягується із відповідача-2.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 на користь позивача основного боргу в сумі 14 665,00 грн. (15165,00грн. - 500,00 грн.).

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.4 договору поставки у випадку порушення строків оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплачених грошових коштів за кожен день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за період з 15.07.2016 по 29.03.2017 у сумі 3 114,85 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом виявлено допущення позивачем помилок, зокрема позивачем не враховано положення частини шостої ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У той же час, позивачем нараховано пеню за прострочення оплати за період з 15.07.2016 по 14.01.2017, тобто за межами 6 місяців. Також при нарахуванні пені позивач допустив помилку при визначенні періоду прострочення, оскільки за умовами договору покупець має оплатити товар протягом 7 днів з дати поставки товару. Так, згідно видаткової накладної товар поставлено 08.07.2016, а отже останній день оплати 15.07.2016, відповідно прострочка починається з 16.07.2016.

За перерахунком суду пеня за несвоєчасну оплату товару за період з 16.07.2016 по 14.01.2017 (183 дні) складає 2246,19 грн.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача-1 3 % річних за період з 15.07.2016 по 29.03.2017 у розмірі 321,58 грн. та індекс інфляції за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року у розмірі 1 430,48 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При нарахуванні 3% річних позивачем допущено аналогічну помилку, що і під час нарахування пені, а тому вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню за період з 16.04.2017 по 29.03.2017 у розмірі 319,76 грн.

Перевіркою нарахування індексу інфляції помилок не виявлено, а тому вимога про стягнення індексу інфляції підлягає задоволенню у повному обсязі.

За викладеного з відповідача-1 підлягає стягненню 18 651,43 грн. (14 655,00 грн. - основна заборгованість + 2 246,19 грн. - пеня + 319,76 грн. - 3% річних + 1430,48 грн. - індекс інфляції). З відповідача-2 - 500,00 грн.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України": частиною другою статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Судом встановлено, що причиною виникнення спору є неправильні дії саме відповідача-1, тому з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 492,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (64602, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 14655,00 грн., пеню у розмірі 2246,19 грн., 3% річних у розмірі 319,76 грн., індекс інфляції у розмірі 1430,48 грн. та 1 492,42 грн. судового збору, про що видати наказ.

В задоволенні решти позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - відмовити.

Позовні вимоги до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (52020, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 500,00 грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Н.М. Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 06.06.2017