донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.05.2017 справа №908/3377/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівМарченко О.А. Зубченко І.В., Попков Д.О.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_4 - за договором про надання правової допомоги від 10.12.2016р.
від відповідача:ОСОБА_5 - за довіреністю № 131 від 16.01.17р.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області
від14.02.2017 р. (повний текст складено та підписано 20.02.2017)
у справі№908/3377/16 (суддя Носівець В.В.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м.Запоріжжя
провизнання договору оренди № 25/05 від 25.05.2015р. розірваним, усунення перешкод у користуванні будівлею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання звільнити зазначене приміщення
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.02.2017р. у справі № 908/3377/16 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м.Запоріжжя про визнання договору оренди № 25/05 від 25.05.2015р. розірваним, усунення перешкод у користуванні будівлею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання звільнити зазначене приміщення - відмовлено у повному обсязі.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, відповідно до якої остання просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи; висновки, викладенні у рішенні суду, не відповідають обставинам справи; судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що пунктом 4.2.1. Договору сторони передбачили право на одностороннє розірвання договору, що не суперечить вимогам законодавства, тому позивач має безумовне право ним скористатися. Також, скаржник зазначає про те, що відповідач в порушення умов договору та законодавства України передав частину об'єкту оренди у користування третій особі, крім того, не за цільовим призначенням. Одночасно, позивач зазначає про те, що відповідачем в порушення вимог п. 3.1.8. Договору на земельній ділянці розміщено літній майданчик.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, про що також зазначив у наданому суду відзиві.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/3377/16; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя та часткового скасування рішення господарського суду Запорізької області від 14.02.2017р. у справі №908/3377/16 з огляду на наступне.

Так, 25.05.2015 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (орендар) укладено Договір оренди № 25/05, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення площею 200 кв.м для розміщення кафе на першому та другому поверху торгівельного комплексу (далі - об'єкт оренди), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у тимчасове користування та зобов'язується виплачувати орендну плату в розмірі та в строки, встановлені даним договором.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що характеристиками об'єкта оренди є нежитловий монолітно-каркасний будинок споруди 2004 року. Перекриття залізобетонні. Об'єкт оренди вказано на планах БТІ, які є невід'ємним додатком до даного договору.

Відповідно до пункту 8.1 договору, він вступає в силу з моменту підписання договору та діє до 25 квітня 2018 р.

Обов'язки за взаємними розрахунками між сторонами за даним договором виникають з моменту його підписання (п. 8.2. Договору).

Згідно з п. 8.3. Договір припиняє свою дію після повного виконання сторонами, прийнятих на себе зобов'язань.

Договір та додатки до нього підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств без заперечень.

Актом прийому-передачі від 25.05.2015р. наведене вище орендоване майно передано відповідачу.

За твердженням позивача, відповідач порушував умови договору оренди, у зв'язку з чим позивач скористався правом на одностороннє розірвання договору, передбачене п. 4.2.1. письмово повідомивши про це відповідача та просив суд визнати договір оренди № 25/05 від 25.05.2015 р. розірваним з 01.11.2016 р. Також, вважаючи договір розірваним, просив усунути перешкоди у користуванні будівлею за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача звільнити зазначене приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності встановленого факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 25/05 від 25.05.2015р., тому вказаний договір оренди не є розірваним, тобто не припинився, у зв'язку з чим у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення переданого в оренду майна, а у відповідача не настав обов'язок повернути таке майно.

Відповідно до ст.32 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються, насамперед, його положеннями, Цивільним кодексом України та умовами договору оренди.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма міститься в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 3 ст. 615 Цивільного кодексу України визначено, що внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно з ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, за змістом наведених норм права, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Верховний Суд України зазначив, що cудам слід звертати увагу на те, що законодавець розрізняє поняття «розірвання договору» і «припинення зобов'язання/договору». Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

В свою чергу, зі змісту умов договору вбачається, що сторонами у договорі № 25/05 погоджено право орендодавця на дострокове розірвання договору оренди, а саме: пунктом 4.2.1 договору передбачено, що орендодавець має право розірвати даний договір, письмово попередивши орендаря за 30 днів до моменту розірвання. Дане право не діє в перший рік оренди.

В матеріалах справи наявний лист від 21.09.2016р., яким позивач звернувся до відповідача, посилаючись на п. 4.2.1 договору, з повідомленням про дострокове розірвання договору оренди № 25/05. та повідомив, що договір буде вважатися розірваним з 01.11.2016 р., у зв'язку з чим просив звільнити приміщення та передати його орендодавцю до 10.11.2016р.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором за номером 496, зазначений лист отримано відповідачем 22.09.2016р.

Таким чином, оскільки Орендодавець відмовився від договору, надіславши орендарю лист про розірвання договору і така одностороння відмова від договору не потребує узгодження з відповідачем, то договір є припиненим з моменту, визначеного позивачем у своєму листі від 21.09.2016р.

Одночасно, у відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З правового аналізу наведених приписів законодавства та з огляду на заявлені позовні вимоги, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, що чинним законодавством такий спосіб захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним, не передбачений.

Фактично позивач звернувся до суду з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, тобто, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у відповідній частині не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

За таких обставин, вимога позивача про визнання розірваним договору оренди № 25/05 від 25.05.2015р. правомірно не задоволена господарським судом, оскільки такий спосіб захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним, не передбачений, а договір є фактично припиненим позивачем в односторонньому порядку з 01.11.2016р.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні будівлею, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, пр. Соборний, 51 та зобов'язання звільнити зазначене приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено у статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що договір оренди оренди №25/05 від 25.02.2015р. припинив свою дію з 01.11.2016р., проте спірне приміщення відповідачем не повернуто, доказів зворотнього суду не представлено.

Враховуючи викладене, матеріалами справи доведено, що Фізична особа-підприємць ОСОБА_7, м.Запоріжжя свого обов'язку щодо повернення нерухомого майна - нежитлового приміщення площею 200 кв.м на першому та другому поверху торгівельного комплексу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 після припинення дії договору оренди №25/05 від 25.02.2015р. - не виконав та продовжує займати спірне приміщення без достатніх на те правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні будівлею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача звільнити зазначене приміщення є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим колегія суддів відповідно до ст. 84 ГПК України вважає за необхідне визначити строк, впродовж якого мають бути виконані відповідні дії щодо звільнення приміщення відповідачем, який за висновком колегії суддів у даному випадку, становить один місяць. Крім того, у судовому засіданні відповідач повідомив, що протягом місяця може звільнити приміщення.

Таким чином, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.02.2017р. по справі №908/3377/16 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні будівлею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та звільнення спірного приміщення, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 14.02.2017р. по справі №908/3377/16 -задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.02.2017р. по справі №908/3377/16 - скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_7, м.Запоріжжя усунути перешкоди у користуванні будівлею, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити зазначене орендоване приміщення протягом одного календарного місяця з дня прийняття цієї постанови.

В частині визнання договору оренди № 25/05 від 25.05.2015р. розірваним - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 м.Запоріжжя на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Запоріжжя судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 378,00грн.»

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 м.Запоріжжя на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м. Запоріжжя судовий збір за подання апеляційної скарги 1 515,80грн.

Господарському суду Запорізької області видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України „Про виконавче провадження".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

Попков Д.О.