КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/21579/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 06.06.2017 року по справі №910/21579/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департамента економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року

у справі №910/21579/16 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІВЕСТМЕНТС"

до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державного казначейства України у місті Києві

про розірвання договору.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІВЕСТМЕНТС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департамента економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі-відповідач) про розірвання договору №538 пайової участі у створенні соціальної інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 09.09.2008р., у зв'язку з істотною зміною обставин.

16.01.2017р. представником позивача через відділ діловодства суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить розірвати договір №538 пайової участі у створенні соціальної інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 09.09.2008р. та стягнути з відповідача 1 000 000,00 грн., які були сплачені на виконання зазначеного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2017р. у справі №910/21579/16 позов задоволено.

Розірвано Договір №538 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 09.09.2008 року, укладений між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС".

Стягнуто з Департамента економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" пайовий внесок в розмірі 1000 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 16 378,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішення суду першої інстанції від 06.03.2017р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа не скористалася своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надала суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, третя особа наданим їй процесуальним правом не скористалася та в судове засідання не з'явилася, своїх повноважних представників не направила, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Вислухавши думку представників сторін та враховуючи, що матеріали справи містять докази повідомлення третьої особи про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначеного представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх. Крім того, судовою колегією враховано, що відкладення розгляду справи призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги визначених ч.1 ст.102 ГПК України.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 09.09.2008р. відповідно до рішення Київради від 27.02.2003 №271/431 (із змінами внесеними рішеннями Київради "Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва" від 12.02.2004 №14/1223, від 28.12.2004 №1051/2461, від 27.12.2005 №622/3083, від 31.10.2006 №122/179 та від 28.12.2006 №530/587) між сторонами був укладений Договір №538 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (далі-Договір).

Предметом цього Договору є сплата позивачем пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, у зв'язку із будівництвом житлово-офісного будинку загальною площею 140 000,00 кв.м. на бульв. Дружби Народів, 2 у Печерському районі м. Києві (п.1.1 Договору).

Розмір пайового внеску згідно з розрахунками 1, 2, 3 та 4 від 14.08.2008р. становить 161 802,56 тис.грн. Дані розрахунки є невід'ємною частиною цього договору (п.1.2 Договору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2012р. у справі №4/480 первісний позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Укргазбанк" задоволено в повному обсязі. У рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю „Східноукраїнська нафтова компанія" за кредитним договором №20-V від 05.06.2008р. у сумі 132 994 922 грн. 13 коп. на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Укргазбанк" звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 1,4248 га, що знаходиться в м. Києві Печерський район, бульвар Дружби Народів, 2, кадастровий номер :82:109:0032, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю „ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №040509, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 22.08.2007р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2007р. №3140 (ВЕТ №582026, ВЕТ №582028) та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02-8-00149. В задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору №1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки Товариству з обмеженою відповідальністю „ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" відмовлено повністю.

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру від 01.12.2015 року земельна ділянка (кадастровий номер :82:109:0032, адреса: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 2) перебувала у власності ПАТ АБ «Укргазбанк».

В подальшому, ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі договору купівлі-продажу вищезгадану земельну ділянку було відчужено Публічному акціонерному товариству "Холдингова компанія "Київміськбуд".

Позивач стверджує, що відсутність земельної ділянки фактично позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні вищезазначеного договору пайової участі, а саме здійснювати будівництво об'єкту, залучати кошти на таке будівництво та отримати у власність частки збудованого об'єкту в зв'язку із чим звернувся з даним позовом до Господарського суду міста Києва.

У відповідності до ч.ч.1 - 4 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. При чому, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

В зв'язку із зміною обставин, зумовлених причинами, які позивач не може усунути після їх виникнення, а саме вибуття з його власності земельної ділянки (перестав бути забудовником (замовником), за забудову яких і були сплачені внески на розвиток інфраструктури міста Києва, він звернувся до відповідача з листами №24/11 від 25.11.2015 року та №14 від 21.03.2016 року про розірвання договорів у зв'язку із істотною зміною обставин та повернення грошових коштів.

Відповідач в листі №050/08-3078 від 11.04.2016 року зазначив, що у позивача наявні правові підстави для розірвання договору пайової участі, проте, станом на сьогоднішній день не надав свою згоду на розірвання договору.

Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Враховуючи вищевстановлене та зазначені вище правові норми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності обов'язкових умов за яких договір може бути розірваний судом відповідно до приписів ст.652 Цивільного кодексу України.

Стосовно позовних вимог про стягнення пайових внесків в розмірі 1 000 000,00 грн., судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, позивачем було сплачено пайовий внесок відповідно до Договору №538 від 09.09.2008р. в розмірі 1 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №131 від 26.08.2008р. (а.с. 35 т.2).

В зв'язку із вищезазначеним можна дійти висновку, що пайовий внесок сплачений позивачем на розвиток інфраструктури міста Києва під час виконання умов Договору №538 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 09.09.2008р. є його витратами та підлягає поверненню.

Посилання відповідача на Порядок визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016р. №411/1415, відповідно до якого у разі розірвання договору про пайову участь кошти, сплачені замовником відповідно до такого договору, не повертаються, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки Договір №538 пайової участі від 09.09.2008р. укладався на підставі рішення Київської міської ради «Про пайову участь (внесків) інвесторів (забудовників) у створені соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Києва» №271/431 від 27.02.2003р., яке не містило положень про неповернення пайових внесків при розірванні договору.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції норм ч.1 ст.261 та ч.4 ст.267 Цивільного кодексу, оскільки ним невірно було встановлено початок перебігу позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами NN 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

У відповідності до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи відповідач скористався своїм правом та заявив в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно із ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, норма ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позивач стверджує, що він довідався про те, що вже не є власником земельної ділянки по бульвару Дружби Народів, 2 в місті Києві лише в листопаді 2015 року, відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно №48190524 від 23.11.2015р. Виходячи з даних тверджень суд першої інстанції дійшов до висновку, що строк позовної заяви позивачем при зверненні до суду пропущено не було.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, 19.01.2012р. рішенням Господарського суду міста Києва у справі №4/480, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2012р., первісний позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Укргазбанк" задоволено в повному обсязі, в зустрічному позові ТОВ «ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС» (позивач) відмовлено повністю. У рахунок погашення заборгованості ТОВ „Східноукраїнська нафтова компанія" за кредитним договором №20-V від 05.06.2008р. у сумі 132 994 922,13 грн. на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк „Укргазбанк" звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ТОВ „ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС", а саме: земельну ділянку, площею 1,4248 га, що знаходиться в м. Києві Печерський район, бульвар Дружби Народів, 2, кадастровий номер :82:109:0032.

Враховуючи викладене, позивач, як сторона по справі №4/480, був обізнаний про прийняте судове рішення і набуття ним законної сили, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на спірну земельну ділянку. Крім того, саме позивачем було подано апеляційну скаргу на рішення суду. За таких обставин, твердження позивача про те, що йому стало відомо про дані обставини лише в листопаді 2015 року є безпідставними.

В силу ч.5 ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (ст.105 ГПК України).

Беручи вищевстановлене, судова колегія вважає, що перебіг строку позовної давності в даному випадку почався з 17.04.2012р. та закінчується 17.04.2015р., в той час як позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом лише в листопаді 2016 року, тобто за межами строку позовної давності.

Оскільки відповідач 1 та 3 скористалися своїм правом та заявили про застосування позовної давності, та враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню; в позові слід відмовити повністю.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.261, 267 Цивільного кодексу України та ст.ст.32-34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Департамента економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017р. у справі №910/21579/16 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017р. у справі №910/21579/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, ідентифікаційний код 35141720) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01004, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний номер 04633423) 18 015 (вісімнадцять тисяч п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5.Матеріали справи №910/21579/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Б.В. Отрюх

Т.І. Разіна