ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р.Справа № 922/1200/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про стягнення 13.114,35 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, договір б/н від 05.04.2017 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 13.114,35 грн. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем обов'язків за Договором оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року в частині своєчасної сплати орендної плати. В якості правових підстав посилається на норми статей 15, 16, 20, 22, 526, 594, 611, 623 Цивільного кодексу України, статті 43, 47, 133-135 Господарського кодексу України.

Присутній у судовому засіданні 07 червня 2017 року представник позивача позов підтримує повністю та просить задовольнити його з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 07 червня 2017 року не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав. Разом з тим, копія ухвали Господарського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року про порушення провадження у справі №922/1200/17, яка направлялась на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, повернулась на адресу суду з довідкою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Приймаючи до уваги, що відповідач з урахуванням приписів пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року (надалі - Договір оренди), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкову оплатну оренду частину приміщення (приміщення) загальною площею 16 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1 Договору оренди).

Пунктом 7 Договору оренди визначено, що розмір орендної плати за користування приміщенням становить 1200,00 грн. на місяць.

У відповідності до пункту 8 Договору оренди, орендна плата зазначена в пункті 7 сплачується Орендарем готівкою про що складається акт виконаних робіт не пізніше п'ятого числа кожного поточного місяця.

Згідно пункту 12 Договору оренди, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Приміщення та Майна за актом приймання-передавання включно.

Відповідно до пункту 21 Договору оренди, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Пунктом 22 Договору оренди сторони погодили, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 21 Договору з 01 листопада 105 року та закінчується 30 жовтня 2016 року.

Факт передачі приміщення, орендованого за цим договором, підтверджується матеріалами справи, зокрема ОСОБА_3 прийому-передачі частини приміщення в оренду від 01 листопада 2015 року (т. I, арк. с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що Орендодавець обов'язки, передбачені Договором виконав у повному обсязі, проте відповідач (орендар) систематично порушує умови договору щодо своєчасного внесення орендних платежів.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 28 листопада 2016 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про звільнення займаного ним приміщення у строк до 29 грудня 2016 року у зв'язку з закінченням строку дії Договору оренди.

Однак, відповідач вимоги позивача не виконав, орендоване приміщення не звільнив та не передав його позивачу по акту приймання-передачі, заборгованість за період з вересня 2016 року по січень 2017 року в розмірі 6.000,00 грн. не сплатив, що на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Спірний договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідачем в оренди приміщення, а саме ОСОБА_3 прийому-передачі частини приміщення в оренду від 01 листопада 2015 року (т. I, арк. с. 12). Наведені обставини не заперечувалися сторонами.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми вбачається обов'язок орендаря сплачувати оренду плату за весь час користування об'єктом оренди.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктами 21, 22 Договору сторони погодили, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Строку цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 21 цього Договору з 01 листопада 2015 року та закінчується 30 жовтня 2016 року.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Як визначено у статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як встановлено в рішенні Господарського суду Харківської області від 27 березня 2017 року по справі №922/383/17 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 28 листопада 2016 року на адресу відповідача була направлена вимога про розірвання договору та звільнення приміщень у строк 29 грудня 2016 року.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином було повідомлено відповідача про припинення договору оренди та звільнення приміщення у строки передбачені ст. 764 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим Договір оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року є припиненим.

Згідно пункту 12 Договору оренди, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Приміщення та Майна за актом приймання-передавання включно.

За змістом статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Тобто, з урахуванням викладеного сторони не позбавлені передбачити в договорі оренди положення щодо обов'язку орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна.

Таке право сторін повністю узгоджується із приписами глави 58 Цивільного кодексу України оскільки буде передбачати продовження обов'язку внесення плати за користування майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, будь-який рівнозначний пункт щодо обов'язку сплати орендних платежів після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна в розумінні ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України є обумовленим договором відступом сторін від загального правила та свідчить про продовження існування зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати на користь орендодавця, яке буде припинено в момент фактичного повернення майна.

В даному випадку, положеннями Договору оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року сторонами було встановлено обов'язок орендаря по сплаті орендної плати за весь час фактичного користування орендованим майном до його повернення орендарю.

З огляду на викладене вбачається, що основне зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення у розумінні умов спірного договору пов'язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінченням строку дії договору, що відповідає приписам статей 6, 653, 762 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки щодо обов'язку орендаря сплачувати оренду плату за весь час фактичного користування майном викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2014 р. у справі №927/1215/13 (залишеній без змін в частині визнання правомірним стягнення орендної плати після припинення договору за фактичний час користування орендованим майном постановою Верховного Суду України від 02.09.2014 р.).

Отже, враховуючи, що передане відповідачу спірне приміщення повернуто не було, що не заперечується сторонами, то в силу наведених положень чинного законодавства України та приписів спірного договору у останнього виник обов'язок по оплаті орендної плати за фактичний час користування таким майном.

З огляду на викладене вбачається існування правових підстав для нарахування позивачем орендної плати за період з вересня 2016 року по січень 2017 року в розмірі 6.000,00 грн.

У відповідності до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 6.000,00 грн. на підставі Договору оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року за користування орендованим майном у період з вересня 2016 року по січень 2017 року. Відповідачем вказана заборгованість не спростована.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за договором оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року за період з вересня 2016 року по січень 2017 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати на загальну суму 6,000,00 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, за неналежне виконання зобов'язань за договором оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року договором оренди приміщення №6/15 від 01 листопада 2015 року нараховано пеню в розмірі 714,35 грн. та штраф у сумі 3.000,00 грн.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 18 Договору оренди, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 50% віл суми заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасної сплати орендних платежів, а тому позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 3.000,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 17 Договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця з урахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, умовами Договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам частини шостої статті 232 ГК України.

В контексті наведеного убачається, що позивачем правомірно заявлена до стягнення за договором оренди пеня в розмірі 714,35 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 3.400,00 грн. (витрати по звільненню приміщення від речей відповідача та передача їх на відповідальне зберігання за плату), слід зазначити наступне.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 623, 1166 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, господарський суд зауважує, що витрати по звільненню приміщення від речей відповідача та передача їх на відповідальне зберігання за плату не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором оренди.

Тобто, вони не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, вимога про стягнення збитків у сумі 3.400,00 грн. не відповідає вимогам статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем збитками, а тому є безпідставною, необґрунтованою, відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1.185,19 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 653, 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статтями 283, 286, 291 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61184, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61153, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2) заборгованість по сплаті орендної плати за період з вересня 2016 року по січень 2017 року в розмірі 6.000,00 грн., пеню в розмірі 714,35 грн., штраф у розмірі 3.000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.185,19 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 07.06.2017 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа №922/1200/17/