ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 червня 2017 р. Справа № 902/553/17

Суддя господарського суду Банасько О.О., розглянувши матеріали

за позовом: Керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури, м. Могилів-Подільський в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації, м. Вінниця

до: Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільський кар'єр", м.Могилів-Подільський, Вінницька область

про повернення земельних ділянок

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації до Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільський кар'єр" про зобов'язання повернути земельні ділянки.

Розглянувши позовну заяву суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню виходячи з наступного.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст.54, 56, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.57 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують зокрема сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі тощо.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наголошено на тому, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Законодавством, яке регулює порядок та розмір сплати судового збору за подання позовних заяв до господарського суду є Закон України "Про судовий збір".

За змістом статті 54 Господарського процесуального кодексу України, у позові має міститися, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; ціна позову визначається, зокрема, у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується (пункт 2 частини першої статті 55 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судового збору, який справляється з позовної заяви, визначений Законом в залежності від виду спору.

Виходячи з підпунктів 2.1, 2.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовних заяв немайнового характеру - 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1 600,00 грн.

Так, із поданої позовної заяви № 9 від 30.01.2017 р. вбачається, що прокурором при зверненні до суду заявлено вимоги про зобов'язання відповідача повернути Вінницькій обласній державній адміністрації земельну ділянку № 1 площею 3,8 га (кадастровий номер № :02:000:0130 вартістю) та земельну ділянку № 2 площею 7,3321 га (кадастровий номер № :02:000:0129), які розташовані на території Немійської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області нормативно-грошова оцінка яких становить 3 080 659,39 грн (1 018 534,50 грн земельна ділянка № 1 та 2 062 124,89 грн земельна ділянка № 2).

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на наявність судового рішення, яке набуло законної сили про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до абз. 1 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7 ст. 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Положеннями п. 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7 передбачено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Отже, у поданій позовній заяві об'єднано дві вимоги майнового характеру про повернення земельної ділянки № 1 та земельної ділянки № 2.

Таким чином, судовий збір з позовних вимог про повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна.

Таким чином суд приходить до переконливого висновку, що у поданій позовній заяві об'єднано дві вимоги майнового характеру, а відтак позовна вимога про повернення земельної ділянки має майновий характер, у зв'язку з чим судовий збір повинен визначатись з урахуванням вартості витребовуваного майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.02.2017 р. у справі № 927/997/16.

Ціна даного позову складається з вимоги про повернення майна у розмірі його вартості, яка згідно з довідкою управління Держземагенства у Могилів-Подільському районі Вінницької області від 25.04.2014 р. про нормативно грошову оцінку складає 3 080 659,39 грн.

Тобто, саме з цієї суми відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" прокурором має бути обрахований та сплачений судовий збір, який з урахуванням змісту підпункту 1 п.2 ч.2 ст.4 Закону становитиме 46 209,89 грн (3 080 659,39*1,5/100).

Натомість прокурором згідно платіжного доручення № 2312 від 13.04.2017 р. сплачено судовий збір у сумі 1 600,00 грн, тобто в меншому розмірі, ніж вимагається пп. 1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин, суд доходить висновку, що прокурором не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а тому позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Дійшовши висновку про повернення позовної заяви суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_1 проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_1 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення (надання належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі).

При цьому суд зауважує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору прокурору необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Принагідно суд зауважує, що при повторному поданні позовної заяви не забороняється використання раніше поданого платіжного документа.

Також суд доводить до відома положення приписів ст.8 Закону України "Про судовий збір" відповідно до якої передбачено, що суд враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, або зменшити розмір судового збору чи звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Виходячи з наведених положень, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану заявника, який останній повинен довести суду згідно ст. 33 ГПК України, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ч.1 ст.63, ст.ст.86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву № 82-3220 вих - 17 від 12.05.2017 р. на 5-и аркушах разом з матеріалами на 24-и аркушах та конверт повернути прокурору.

2. Копію позовної заяви № 82-3220 вих - 17 від 12.05.2017 р., платіжного доручення № 2312 від 13.04.2017 р., довідки управління Держземагенства у Могилів-Подільському районі Вінницької області про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 25.04.2014 р. долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

3. Копію ухвали надіслати прокурору, позивачу (прокурору з матеріалами) та відповідачу справі рекомендованим листом.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - Могилів-Подільській місцевій прокуратурі - вул. Покровська, 5, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000.

3- позивачу - вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21100.

4 - відповідачу - ІІ провулок Верхньо Вокзальний, 9, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000.