номер провадження справи 28/26/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 Справа № 908/572/17

Суддя Федорова Олена Владиславівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69096, місто Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

до відповідача публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15)

про стягнення 3911879,66 грн.

визнав надані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність №57 від 06.02.2017 р.);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №011.11-29 від 08.08.2016 р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

21.03.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до відповідача: публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення основного боргу з оплати активної електричної енергії з липня 2016 року по січень 2017 року в сумі 3 407 940,70 грн., пені в сумі 329 316,78 грн., 3% річних в сумі 34 761,18 грн., інфляційних втрат в сумі 139 861,00 грн. за договором про постачання електричної енергії від 01.04.2012 р. №4.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2017р. позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.03.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №908/572/17, присвоєно справі номер провадження 28/26/17, призначено справу до розгляду на 11.04.2017 р.

11.04.2017 р. відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1000,00 грн. та про розстрочку виконання рішення строком на 12 місяців, посилаючись на свій скрутний фінансовий стан

В судовому засіданні оголошувались перерви до 11.05.2017 р., до 22.05.2017 р.

11.05.2017 р. позивач подав заяву про уточнення розміру позовних вимог у звязку з частковою оплатою відповідачем основного боргу, просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 1 747 940,07 грн., пеню в сумі 329 316,78 грн., 3% річних в сумі 34 761,18 грн., інфляційні втрати в сумі 139 861,00 грн. Вказана заява фактично є заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу. Заява не суперечить ст. 22 ГПК України та прийнята судом до розгляду. У звязку з цим має місце нова ціна позову про стягнення 2 251 879,03 грн. Крім того, позивач заперечує проти зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення, враховуючи тяжкий матеріальний стан позивача.

В судовому засіданні 11.05.2017р. оголошувалась перерва до 22.05.2017 р.

22.05.2017р. відповідач надав відзив на позов, в якому наполягає на відсутності заборгованості за спірний період в звязку з проведеними відповідачем оплатами в період з 19.07.2016 р. по 28.04.2017 р. на загальну суму 4 620 460,00 грн. На підтвердження цих обставин надав виписки по рахунку щодо оплати електричної енергії. Крім того, відповідач вважає, що позивач неправомірно здійснив розрахунок пені за період понад 6 місяців з дня виникнення прострочення. Надав свій розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до яких визнає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача за період з липня 2016 року по лютий 2017 року пені в сумі 30 603,22 грн., 3% річних в сумі 5 425,48 грн. та інфляційних втрат в сумі 30 145,33 грн.

Також відповідачем було подано клопотання про призначення у справі економічної експертизи для визначення фактичного розміру заборгованості за спожиту активну електричну енергію з липня 2016 року по лютий 2017 року з урахуванням здійснених відповідачем оплат.

Ухвалою суду від 22.05.2017 р. за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 06.06.2017 р. та відкладено розгляд справи на 30.05.2017 р.

До початку судового засідання 06.06.2017 р. позивач надав письмові пояснення по справі, в яких уточнив, що сума основного боргу за договором становить 1 747 940,70 грн. за період з липня 2016 року по січень 2017 року, що сторони відобразили в акті звірки взаємних розрахунків, решту позовних вимог позивач підтримує в заявленому розмірі. Сума 1 747 940, 07 грн. зазначена в позовній заяві помилково в звязку з технічною опискою.

Уточнення суми основного боргу не суперечить ст. 22 ГПК України та прийнято судом. У звязку з цим ціна позову становить 2 251 879,66 грн.

Також в письмових поясненнях позивач висловив свою незгоду з призначенням економічної експертизи, оскільки встановлення обставин даної справи, на думку позивача, не потребує спеціальних знань.

В судовому засіданні 30.05.2017р. були присутні представники обох сторін.

Представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, заперечив проти клопотань відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та надання розстрочки виконання рішення..

Представник відповідача проти наявності основного боргу не заперечив, надав акт звірки взаємних розрахунків сторін, відповідно до якого станом на 01.06.2017 р. основний борг становить 1 747 940,70 грн. Наполягав на задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та наданні розстрочки виконання рішення.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, суд відмовив у його задоволенні, оскільки дійшов висновку, що встановлення обставин даної справи не потребує спеціальних знань і розгляд справи можливий за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений в судовому засіданні 06.06.2017 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2012 р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (постачальник електричної енергії, позивач) та публічним акціонерним товариством Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії №4, відповідно до якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Із статуту позивача вбачається, що найменування відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» змінено на публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».

Точки продажу електричної енергії визначаються додатком №2 «Точки продажу електричної енергії споживачу».

Відповідно до п. 2.3.4 договору споживач зобовязується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатка №5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 7.2 договору передбачено, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства.

За умовами п. 9.5 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2012 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Доказів припинення договору сторони не надали, отже його умови є чинними на момент розгляду даної справи судом.

Відповідно до п. 1 додатка №4 до договору, розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний в п. 10 договору.

За дату оплати приймається дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника електричної енергії.

За умовами п. 3 додатка №4 до договору у разі відсутності попередньої оплати, оплата споживаної протягом розрахункового періоду електричної енергії проводиться споживачем плановими платежами по рахункам, які направляє йому постачальник електричної енергії за плановий період:

- з 1 по 15 число місяця на суму 50% від вартості обсягу договірної величини споживання електричної енергії розрахункового періоду з кінцевим терміном оплати 11 числа розрахункового періоду;

- з 16 по останнє число місяця на суму 50% від вартості обсягу договірної величини споживання електричної енергії розрахункового періоду з кінцевим терміном оплати 21 числа розрахункового періоду.

За необхідності розмір планового платежу може бути скореговано з урахуванням фактичного споживання електричної енергії за плановий період, одержаних від споживача коштів за споживання електричної енергії відповідного розрахункового періоду, у тому числі за резервування обсягу електричної енергії на покриття екологічної та/або аварійної броні.

Згідно з п. 6 додатка №4 до договору за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного рахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого споживачем «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» з урахуванням платежів, що надійшли від споживача.

Відповідно до п. 9 додатка №4 до договору, рахунки або платіжні вимоги-доручення направляються постачальником електричної енергії споживачу поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника електричної енергії журналі.

За умовами п. 10 додатка №4 споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка, що направляється йому постачальником електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з липня 2016 року по січень 2017 року відповідачем надавались позивачу акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію.

Виходячи з обсягів отриманої електричної енергії, зазначеної відповідачем в актах про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію, на підставі діючих у спірному періоді тарифів, позивач виписав відповідачу рахунки на оплату активної електричної енергії:

1) за липень 2016 року:

- рахунок №4/7п1 від 02.07.2016 р. (перший плановий платіж) на суму 230 857,92 грн.;

- рахунок №4/7п2 від 02.07.2016 р. (другий плановий платіж) на суму 230 857,92 грн.;

- рахунок №4/7а від 01.08.2016 р. (остаточний рахунок) на суму 289 180,44 грн.;

2) за серпень 2016 року:

- рахунок №4/8п1 від 01.08.2016 р. (перший плановий платіж) на суму 299 739,56 грн.;

- рахунок №4/8п2 від 01.08.2016 р. (другий плановий платіж) на суму 299 739,56 грн.;

- рахунок №4/8а від 02.09.2016 р. (остаточний рахунок) на суму 421 831,61 грн.;

3) за вересень 2016 року:

- рахунок №4/9п1 від 01.09.2016 р. (перший плановий платіж) на суму 245 074,20 грн.;

- рахунок №4/9п2 від 01.09.2016 р. (другий плановий платіж) на суму 245 074,20 грн.;

- рахунок №4/9а від 03.10.2016 р. (остаточний розрахунок) на суму 457 792,44 грн.;

4) за жовтень 2016 року:

- рахунок №4/10п1 від 03.10.2016 р. (перший плановий платіж) на суму 326 084,40 грн.;

- рахунок №4/10п2 від 03.10.2016 р. (другий плановий платіж) на суму 326 084,40 грн.;

- рахунок №4/10а від 01.11.2016 р. (остаточний рахунок) на суму 537 669,53 грн.;

5) за листопад 2016 року:

- рахунок №4/11п1 від 01.11.2016 р. (перший плановий платіж) на суму 382 847,88 грн.;

- рахунок №4/11п2 від 01.11.2016 р. (другий плановий платіж) на суму 382 847,88 грн.;

- рахунок №4/11а від 01.12.2016 р. (остаточний рахунок) на суму 618 786,76 грн.;

6) за грудень 2016 року:

- рахунок №4/12п1 від 01.12.2016 р. (перший плановий платіж) на суму 466 324,14 грн.;

- рахунок №4/12п2 від 01.12.2016 р. (другий плановий платіж) на суму 466 324,14 грн.;

- рахунок №4/12а від 04.01.2017 р. (остаточний рахунок) на суму 760 847,33 грн.;

7) за січень 2017 року:

- рахунок №4/1п1 від 04.01.2017 р. (перший плановий платіж) на суму 670 885,58 грн.;

- рахунок №4/1п2 від 04.01.2017 р. (другий плановий платіж) на суму 670 885,58 грн.;

- рахунок №4/1а від 02.02.2017 р. (остаточний рахунок) на суму 597 580,00 грн.

Всього рахунків на остаточну оплату за період липень 2016 року - січень 2017 року виписано на суму 3 683 688,11 грн.

Також позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату планових платежів за лютий 2017 року:

- рахунок №4/2п1 від 01.02.2017 р. (перший плановий платіж) на суму 642 107,40 грн.;

- рахунок №4/2п2 від 01.02.2017 р. (другий плановий платіж) на суму 642 107,40 грн.

Дані рахунки не включені позивачем в суму основної заборгованості, яка стягується за позовом, а використані для розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат у звязку з простроченням їх оплати відповідачем.

Всі вищезазначені рахунки містять відмітку з підписом про їх отримання відповідачем.

Відповідачем в період з 23.01.2017 р. по 28.04.2017 р. було сплачено з посиланням на договір 1 974 890,00 грн., що підтверджується:

- виписками по рахунку за 23.01.2017 р. на суму 197 000,00 грн., за 25.01.2017 р. на суму 117 890,00 грн., 02.03.2017 р. на суму 560 000,00 грн., 24.03.2017 р. на суму 500 000,00 грн.;

- платіжним дорученням №435 від 28.04.2017 р. на суму 600 000,00 грн.

Як вбачається з розрахунків позивача, оплати були зараховані позивачем в оплату заборгованості в порядку її утворення.

Так, із оплати за 23.01.2017 р. на суму 197 000,00 грн. було зараховано в оплату за спірний місяць липень 2016 року суму 157 857,41 грн., решта суми була зарахована в оплату попередньої заборгованості. Заборгованість за серпень жовтень 2016 року оплачена повністю. За листопад 2016 року зараховано залишок оплати на суму 229 273,39 грн., заборгованість складає 389 513,37 грн. Заборгованість за грудень 2016 року на суму 760 847,33 грн. та січень 2017 року на суму 597 580,00 грн. не оплачена.

Таким чином, за спірний період було зараховано оплат на суму 1 935 747,41 грн., залишок заборгованості складає 1 747 94,70 грн. за період листопад 2016 року січень 2017 року.

На підставі вказаних обставин позивач відповідно до уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача за договором про постачання електричної енергії від 01.04.2012 р. №4 основний борг за активну електричну енергію в сумі 1 747 940,70 грн., пеню в сумі 329 316,78 грн., 3% річних в сумі 34 761,18 грн., інфляційні втрати в сумі 139 861,00 грн.

Правовідносини сторін є господарськими і врегульовані договором про постачання електричної енергії №4 від 01.04.2012 р., який за змістом закріплених у ньому прав та обовязків сторін є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

В порушення умов п. 10 додатка №4 до договору споживач не оплатив у повному обсязі остаточні рахунки на оплату електричної енергії протягом 5 операційних днів з дня їх отримання, внаслідок чого утворилась заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 1 747 940,70 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав доказів оплати боргу, наявність цього боргу підтвердив в акті звірки взаємних розрахунків сторін станом на 01.06.2017 р.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за спожиту активну електричну енергію в сумі 1 747 940,70 грн. підлягають задоволенню.

У звязку з простроченням оплати відповідачем остаточних рахунків за активну електричну енергію за період з липня 2016 року по січень 2017 року, а також планових платежів за липень 2016 року - лютий 2017 року позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 329 316,78 грн. за період з 12.07.2016 р. по 28.02.2017 р.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи з наведених норм, відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій покладається на боржника в разі наявності відповідної норми закону або умови договору, яка передбачає можливість застосування певного виду штрафної санкції за конкретний вид правопорушення та визначає розмір штрафної санкції.

Відповідно до п. 4.2.1 договору за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 10 додатка №4 «Про порядок розрахунків за активну електричну енергію») та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії») споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобовязання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Інших норм про відповідальність за несплату електроенергії договір не містить.

Таким чином, відповідальність у вигляді сплати пені передбачена договором тільки за порушення п. 10 додатка №4 «Про порядок розрахунків за активну електричну енергію», тобто за порушення термінів остаточних розрахунків.

Всупереч цьому позивач нараховує пеню також за порушення термінів сплати планових платежів, строки внесення яких передбачені пунктом 3 додатка №4 до договору, що не охоплюється положеннями пункту 4.2.1 договору про відповідальність, а тому є неправомірним.

За висновком суду, пеня має нараховуватися тільки за порушення строку остаточних розрахунків відповідно до п. 10 додатка №4 додатка до договору, які мали бути здійснені протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунків споживачем.

При цьому суд враховує положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточні рахунки були отримані відповідачем в дні їх виписки, тому вони мали бути оплачені відповідачем в наступні строки:

1) рахунок №4/7а від 01.08.2016 р. на суму 289 180,44 грн. 08.08.2016 р., отже прострочення виникло з 09.08.2016 р.; рахунок оплачений частково залишком платежу від 23.01.2017р. на суму 157857,41 грн., платежем від 25.01.2017 р. на суму 117890,00 грн., залишок заборгованості в сумі 13433,03 грн. оплачений платежем від 02.03.2017 р.;

2) рахунок №4/8а від 02.09.2016 р. на суму 421 831,61 грн. 09.09.2016 р., отже прострочення виникло з 10.09.2016 р.; рахунок оплачений повністю платежем від 02.03.2017р.;

3) рахунок №4/9а від 03.10.2016 р. на суму 457 792,44 грн. 10.10.2016 р., отже прострочення виникло з 11.10.2016 р.; рахунок оплачений частково залишком платежу від 02.03.2017 р. на суму 124 735,36 грн., залишок заборгованості в сумі 333 057,08 грн. оплачений платежем від 24.03.2017 р.;

4) рахунок №4/10а від 01.11.2016 р. на суму 537 669,53 грн. 08.11.2016 р., отже прострочення виникло з 09.11.2016 р.; рахунок оплачений частково залишком платежу від 24.03.2017 р. на суму 166 942,92 грн., залишок заборгованості в сумі 370 726,61 грн. оплачений 28.04.2017 р.;

5) рахунок №4/11а від 01.12.2016 р. на суму 618 786,76 грн. 08.12.2016 р., отже прострочення виникло з 09.12.2016 р.; рахунок оплачений частково залишком платежу від 28.04.2017 р. на суму 229 273,39 грн.; залишок заборгованості в сумі 389 513,37 грн. не оплачений;

6) рахунок №4/12а від 04.01.2017 р. на суму 760 847,33 грн. 12.01.2017 р. (враховуючи святковий день 07 січня), отже прострочення виникло з 13.01.2017 р.; рахунок не оплачений;

7) рахунок №4/1а від 02.02.2017 р. на суму 597 580,00 грн. 09.02.2017 р., отже прострочення виникло з 10.02.2017 р.; рахунок не оплачений.

Періоди прострочення оплати остаточних рахунків з урахуванням часткових оплат визначені позивачем вірно.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договором нарахування пені здійснюється по день оплати.

Позивач нараховує пеню по кожному рахунку станом на 28.02.2017 р.

Звідси з урахуванням часткових оплат суд за допомогою ІПС «Законодавство» розрахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ наступним чином:

1) по рахунку №4/7а від 01.08.2016 р.:

- від суми боргу 289180,44 грн. за період з 09.08.2016 р. по 22.01.2017 р. (167 днів) пеня складає 38 523,32 грн.; позивач визначає за цей період пеню в меншій сумі 38 509,98 грн., тому суд в межах заявлених позовних вимог застосовує суму пені 38 509,98 грн.;

- від суми боргу 131323,03 грн. за період з 23.01.2017 р. по 24.01.2017 р. (2 дні) пеня складає 201,48 грн.;

- від суми боргу 13433,03 грн. за період з 25.01.2017 р. по 28.02.2017 р. (35 днів) пеня складає 360,67 грн.,

всього 39 072,13 грн.;

2) по рахунку №4/8а від 02.09.2016 р. від суми боргу 421 831,61 грн. за період з 10.09.2016 р. по 28.02.2017 р. (172 дні) пеня складає 56 734,35 грн.; позивач визначає за цей період пеню в меншій сумі 56682,18 грн., тому суд в межах заявлених позовних вимог застосовує суму пені 56 682,18 грн.;

3) по рахунку №4/9а від 03.10.2016 р. від суми боргу 457 792,44 грн. за період з 11.10.2016 р. по 28.02.2017 р. (141 день) пеня складає 49 863,43 грн.; позивач визначає за цей період пеню меншій в сумі 49 806,81 грн., тому суд в межах заявлених позовних вимог застосовує суму пені 49 806,81 грн.;

4) по рахунку №4/10а від 01.11.2016 р. від суми боргу 537 669,53 грн. за період з 09.11.2016 р. по 28.02.2017 р. (112 днів) пеня складає 46135,66 грн.; позивач визначає за цей період пеню в меншій сумі 46 069,17 грн., тому суд в межах заявлених позовних вимог застосовує суму пені 46 069,17 грн.;

5) по рахунку №4/11а від 01.12.2016 р. від суми боргу 618 786,76 грн. за період з 09.12.2016 р. по 28.02.2017 р. (82 дні) пеня складає 38894,40 грн.; позивач визначає за цей період пеню в меншій сумі 38 894,40 грн., тому суд в межах заявлених позовних вимог застосовує суму пені 38 894,40 грн.;

6) по рахунку №4/12а від 04.01.2017 р. від суми боргу 760 847,33 грн. за період з 13.01.2017 р. по 28.02.2017 р. (47 днів) пеня складає 27432,19 грн.;

7) по рахунку №4/1а від 02.02.2017 р. від суми боргу 597 580,00 грн. за період з 10.02.2017 р. по 28.02.2017 р. (19 днів) пеня складає 8 709,93 грн.

Таким чином, всього за спірний період пеня складає 266 666,81 грн. Пеня в сумі 62 649,97 грн. нарахована необґрунтовано, і в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовить.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1000,00 грн. з посиланням на важке матеріальне становище і те, що заборгованість виникла в звязку з зупиненням виробничої діяльності відповідача. На даний час усі кошти підприємства направлені на відновлення виробництва. Враховуючи те, що відповідач перебуває в стадії приватизації, а порушення зобовязання не завдало збитків позивачу, відповідач просить задовольнити вказане клопотання.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем надані накази по ВАТ «ЗАЛК» від 25.12.2008 р. №01/396 «Про зупинку РТП №1 ділянки кремнію ЕТЦ», від 16.02.2009 р. №01/57 «Про зупинення основної виробничої ділянки кремнію ЕТЦ ППГД», від 05.04.2011 р. №ЗАЛК-ПР-2011-01-94 «Про зупинення електролізного виробництва», від 29.04.2011 р. №ЗАЛК-ПР-2011-01-118 «Про зупинку ТЕЦ» за змістом яких у звязку несприятливими економічними умовами починаючи з кінця 2008 року здійснювалось поступове відключення основних виробничих ділянок.

Відповідачем надані баланси (звіти про фінансові результати) публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат за 2015, 2016 роки, з яких вбачається, що за результатами господарської діяльності відповідач має сукупний збиток в 2015 році в розмірі 1 828 209 тис. грн., а за 2016 рік 95 889 тис. грн.

Викладене свідчить, що неможливість виконання відповідачем своїх договірних зобовязань у спірному періоді була викликана зупинкою виробництва та скрутним фінансовим станом підприємства. Незважаючи на це, протягом періоду прострочення відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за рахунок наявних у нього грошових надходжень.

Суд зазначає, що сума основної заборгованості, яка стягується в даній справі, є значною (1 747 940,70 грн.). Поряд із цим позивачем стягується сума відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційні втрати, за рахунок яких позивач отримає компенсацію від знецінення грошових коштів за період прострочення. Позивач, у свою чергу, не надав доказів того, що він зазнав збитків внаслідок порушення зобовязання відповідачем, а також не надав жодних доказів на підтвердження свого фінансового стану.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру присудженої до стягнення пені на 50%, у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня в розмірі 133 333,41 грн.

Також у звязку з простроченням оплати відповідачем остаточних рахунків за активну електричну енергію за період з липня 2016 року по січень 2017 року, а також планових платежів за липень 2016 року - лютий 2017 року позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 12.07.2016 р. по 28.02.2017 р. в сумі 34 761,18 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кінцевий термін сплати планових платежів за умовами п. 3 додатка №4 до договору складає для першого платежу - 11 число розрахункового періоду, для другого платежу - 21 число розрахункового періоду.

При цьому суд враховує перенесення строку оплати відповідно до положень ч. 5 ст.254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на неробочий день.

Позивачем не враховано положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України при визначенні початку прострочення планових платежів по рахунках №4/9п1 від 01.09.2016р., №4/12п1 від 01.12.2016 р., №4/2п1 від 01.02.2017 р. З урахуванням цього суд зробив перерахунок 3% річних по цих планових платежах в межах заявленого позивачем періоду.

Так, по рахунку №4/9п1 від 01.09.2016 р. на суму 245 074,20 грн. строк оплати 11.09.2016 р. припадає на вихідний день (неділя), тому його слід перенести на 12.09.2016 р., а прострочення виникає з 13.09.2016 р. Звідси за період з 13.09.2016 р. по 02.10.2016 р. від суми боргу 245 074,20 грн. (20 днів) 3% річних складають 401,76 грн.

По рахунку №4/12п1 від 01.12.2016 р. на суму 466 324,14 грн. строк оплати 11.12.2016р. припадає на вихідний день (неділя), тому його слід перенести на 12.12.2016 р., а прострочення виникає з 13.12.2016 р. Звідси за період з 13.12.2016 р. по 03.01.2017 р. (22 дні) від суми боргу 466 324,14 грн. 3% річних складають 841,23 грн.

По рахунку №4/2п1 від 01.02.2017 р. на суму 642 107,40 грн. строк оплати 11.02.2017р. припадає на вихідний день (субота), тому його слід перенести на 13.02.2017 р., а прострочення виникає з 14.02.2017 р. Звідси за період з 14.02.2017 р. по 28.02.2017 р. (15 днів) від суми боргу 642 107,40 грн. 3% річних складають 791,64 грн.

З розрахунком 3% річних позивача за інші періоди суд погоджується.

Таким чином, 3% річних за період з 12.07.2016 р. по 28.02.2017 р. складають 34 597,63 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні 3% річних в сумі 163,55 грн. суд відмовляє, оскільки вони нараховані необґрунтовано.

Крім того, позивачем здійснений розрахунок інфляційних втрат за прострочення сплати остаточних рахунків за активну електричну енергію за період з липня 2016 року по січень 2017 року, а також планових платежів за серпень 2016 року - січень 2017 року. Нарахування здійснено за загальний період з вересня 2016 року по січень 2017 року.

В пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В порушення зазначених вимог позивачем здійснений розрахунок інфляційних втрат поденно (за кількістю днів у місяці), а не помісячно. Також періоди визначення інфляції щодо однієї суми боргу за кілька місяців не перемножилися, а складались, що є невірним.

У звязку з цим, враховуючи вищенаведене розяснення, згідно якого враховується заборгованість на кінець місяця, в якому виникло прострочення, та помножується на наступні повні місяці, за які існувало прострочення та інфляція, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат наступним чином:

1) по рахунку №4/7а від 01.08.2016 р. на суму 289 180,44 грн. за період прострочення з 09.08.2016 р. по 31.01.2017 р. застосований сукупний індекс інфляції за період з вересня 2016 року по січень 2017 року (108,68%), звідси інфляційні втрати складають 25 087,38 грн., однак позивач за цей період визначив інфляційні втрати в меншій сумі 24 298,45 грн., тому в межах заявлених позовних вимог суд визначає інфляційні втрати за цей період в сумі 24 298,45 грн.;

2) по рахунку №4/8а від 02.09.2016 р. на суму 421 831,61 грн. за період прострочення з 10.09.2016 р. по 31.01.2017 р. застосований сукупний індекс інфляції за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року (106,75%), звідси інфляційні втрати складають 28 489,53 грн.;

3) по рахунку №4/9п1 від 01.09.2016 р. на суму 245 074,20 грн. за прострочення в період з 13.09.2016 р. по 02.10.2016 р. інфляційні втрати судом не застосовуються, оскільки прострочення оплати становило менше місяця, що становить найменший період розрахунку інфляційних втрат;

4) по рахунку №4/9п2 від 01.09.2016 р. на суму 245 074,20 грн. за прострочення в період з 01.10.2016 р. по 02.10.2016 р. інфляційні втрати судом не застосовуються, оскільки прострочення оплати становило менше місяця, що становить найменший період розрахунку інфляційних втрат;

5) по рахунку №4/9а від 03.10.2016 р. на суму 457 792,44 грн. за прострочення в період з 11.10.2016 р. по 31.01.2017 р. застосований сукупний індекс інфляції за період з листопада 2016 року по січень 2017 року (103,85%), звідси інфляційні втрати складають 17607,06 грн.

6) по рахунку №4/10п1 від 03.10.2016 р. на суму 326 084,40 грн. за період прострочення з 12.10.2016 р. по 31.10.2016 р. інфляційні втрати судом не застосовуються, оскільки прострочення оплати становило менше місяця, що становить найменший період розрахунку інфляційних втрат;

7) по рахунку №4/10а від 01.11.2016 р. на суму 537 669,53 грн. за період прострочення з 09.11.2016 р. по 31.01.2017 р. застосований сукупний індекс інфляції за період з грудня 2016 року по січень 2017 року (102,01%), звідси інфляційні втрати складають10 806,62 грн.;

8) по рахунку №4/11п1 від 01.11.2016 р. на суму 382 847,88 грн. за період прострочення з 12.11.2016 р. по 30.11.2016 р. інфляційні втрати судом не застосовуються, оскільки прострочення оплати становило менше місяця, що становить найменший період розрахунку інфляційних втрат;

9) по рахунку №4/11а від 01.12.2016 р. на суму 618 786,76 грн. за період з 09.12.2016 р. по 31.01.2017 р. застосований індекс інфляції за січень 2017 року (101,1%), звідси інфляційні втрати складають 6806,65 грн.;

10) по рахунку №4/12а від 04.01.2017 р. від 04.01.2017 р. на суму 760 847,33 грн. за період прострочення з 13.01.2017 р. по 31.01.2017 р. інфляційні втрати судом не застосовуються, оскільки прострочення оплати становило менше місяця, що становить найменший період розрахунку інфляційних втрат;

11) по рахунку №4/1п1 від 04.01.2017 р. на суму 670 885,58 грн. за період прострочення з 12.01.2017 р. по 31.01.2017 р. інфляційні втрати судом не застосовуються, оскільки прострочення оплати становило менше місяця, що становить найменший період розрахунку інфляційних втрат.

Таким чином, всього за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 88 008,31 грн. У стягненні інфляційних втрат в сумі 51 852,69 грн. суд відмовляє, оскільки вони нараховані необґрунтовано.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру позовних вимог, які визнані судом обґрунтованими.

Так, відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за розгляд зменшених майнових вимог в даній справі про стягнення 2 251 879,66 грн. складає 1,5% ціни позову - 33 778,19 грн. Звідси пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір складає: 2 137 213,45 грн. (визнані обґрунтованими судом) / 2 251 879,66 грн. (заявлені зменшені позовні вимоги) х 33 778,19 грн. (судовий збір за розгляд зменшених позовних вимог) = 32 058,20 грн. (судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача). Позивачем сплачено при поданні позову судовий збір в сумі 58 678,20 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у звязку із зменшенням позовних вимог переплата судового збору в сумі: 58 678,20 грн. (сплачено) - 33 778,19 грн. (судовий збір за розгляд зменшених позовних вимог) = 24 900,01 грн. підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду в разі звернення його до суду з відповідним клопотанням.

Відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців з оплатою стягнутої суми рівними платежами.

В обґрунтування клопотання про розстрочку відповідач посилається на свій скрутний фінансовий стан. Погашення заборгованості планує здійснити за рахунок надходжень від роботи нового цеху виробництва, який запущений у роботу в серпні 2016 року.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

В силу приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши показники фінансово-господарської діяльності відповідача, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено наявність обставин, які утруднюють виконання на даний час у повному обсязі рішення про стягнення заборгованості в даній справі. Однак, враховуючи те, що відповідач планує відновлення виробництва, має певні грошові надходження від господарської діяльності та останнім часом здійснював часткове погашення боргу платежами в межах 500 тис. грн., враховуючи інтереси позивача, суд визнав за можливе задовольнити клопотання відповідача частково та надати розстрочку виконання рішення строком на 4 місяці рівними частинами.

Розстрочка виконання рішення сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальним отримання боргу позивачем.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15, ) на користь публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69089, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, ) на поточний рахунок із спеціальним режимом використання №8156 в філії ЗОУ АТ «Ощадбанку», МФО 313957, ЄДРПОУ) основний борг за спожиту активну електричну енергію в сумі 1 747 940,70 грн. (один мільйон сімсот сорок сім тисяч девятсот сорок грн. 70 коп.). Видати наказ.

Стягнути публічного акціонерного товариства Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, 15, ) на користь публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69089, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, , поточний рахунок №801 ПАТ «Метабанк», МФО 313582) пеню в сумі 133 333,41 грн. (сто тридцять три тисячі триста тридцять три грн. 41 коп.), 3% річних в сумі 34 597,63 грн. (тридцять чотири тисячі пятсот девяносто сім грн. 63 коп.), інфляційні втрати в сумі 88 008,31 грн. (вісімдесят вісім тисяч вісім грн. 31 коп.) та витрати на сплату судового збору в сумі 32 058,20 грн. (тридцять дві тисячі пятдесят вісім грн. 20 коп.).

Розстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 06.06.2017р. у справі №908/572/17 в частині стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 2 003 880,05 грн. (два мільйони три тисячі вісімсот вісімдесят грн. 05 коп.) на чотири місяці шляхом сплати суми 500 970,01 грн. (пятсот тисяч девятсот сімдесят грн. 01 коп.) до 06.07.2017 р., до 06.08.2017 р., до 06.09.2017 р. та суми 500 970,02 грн. (пятсот тисяч девятсот сімдесят грн. 02 коп.) до 06.10.2017 р.

Видати накази.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 08 червня 2017 р.

Суддя О.В. Федорова