ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р. Справа № 909/313/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури, вул. Котляревського, 2, м. Долина, Івано-Франківська область,77500, в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради, пл.Івана Франка, 12, м. Болехів, Івано-Франківська область, 77202,

до відповідача: ОСОБА_2 комітету ОСОБА_1 міської ради, пл. І.Франка, 12, м. Болехів, Івано-Франківська область, 77202,

до відповідача: ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, вул. Коперніка, 13, м. Болехів, Івано-Франківська область, 77202,

до відповідача: ОСОБА_4 акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601, в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", вул. Академіка Сахарова,32, м. Івано-Франківськ, 76014,

про визнання недійсними рішення виконавчого комітету, договору оренди частини приміщення та зобов'язання вчинити певні дії

за участю:

від прокуратури: ОСОБА_5 - прокурор відділу, (службове посвідчення № 046570 від 12.04.2017 року)

від позивача: представники не з'явилися

від відповідача ОСОБА_2 комітету ОСОБА_1 міської ради: представники не з'явилися

від відповідача ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради: представники не з'явилися

від відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком": ОСОБА_6 - старший юрисконсульт відділу правового забезпечення Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", (довіреність № 984 від 12.12.2016 року)

встановив: Заступник керівника Калуської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою № 02 - 256 вих - 17 від 14.03.17 (вх. № 3260/17 від 17.03.17) в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради (далі - позивач), до ОСОБА_2 комітету ОСОБА_1 міської ради, до ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Укртелеком", в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - відповідачі) про визнання недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 29.01.2014 року № 12 "Про дозвіл на продовження договору оренди приміщення", визнання недійсним договору від 01.08.2014 року № 14/454/27-14 оренди частини приміщення ОСОБА_1 загальноосвітньої школи I-III ступеня № 2 площею 9,58 кв.м. вартістю 20 602 грн. та зобов'язання ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії повернути ОСОБА_1 міській раді за актом прийому-передачі частину приміщення ОСОБА_1 загальноосвітньої школи I-III ступеня № 2, розташованого за адресою: Івано-Франківська область, м. Болехів, вул. Гагаріна, 12, загальною площею 9,58 кв.м., вартість якого становить 20 602 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що прийняття спірного рішення та укладення спірного договору оренди порушують інтереси держави, оскільки передача майна в оренду, що є об'єктом освіти здійснена без урахування його призначення - для навчально-виховного процесу освітньої діяльності, що є порушенням ч.5 ст. 63 Закону України "Про освіту". Разом з тим, прокурор посилається на порушення п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 р. № 63 відповідно до якого здача в оренду приміщень для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом не допускається

05 травня 2017 року відповідач ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності (вх.№7406/17 від 05.05.17).

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, та просить суд позов задовольнити. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності - заперечив, мотивуючи тим, що позивач про порушене право дізнався 12.11.2015 року ( з моменту обрання нового складу ради та набуття ним повноважень ), а не у 2014 році.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№8281/17 від 23.05.17), та просив суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 міська рада є власником спірного приміщення та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, зокрема передачі його в оренду. Клопотання про застосування строку позовної давності (вх.№7406/17 від 05.05.17) підтримав.

Позивач ОСОБА_1 міська рада повноваженого представника в судове засідання не забезпечила, однак направила на адресу суду клопотання у вигляді факсограми за №8186/17 про відкладення розгляд справи. Необхідність відкладення рогляд справи мотивує неможливістю направити в судове засідання його представника ОСОБА_7

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено перелік підстав за наявності яких господарський суд може відкласти розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема ними є: - нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; - виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; - неподання витребуваних доказів; - необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; - необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

В клопотанні про відкладення розгляд справи позивачем не вказано обґрунтованих та документально підтверджених підстав для відкладення розгляду справи, як цього вимагають приписи ст.77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб. Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його необгрунтованістю та відсутністю у суду підстави для відкладення розгляду справи, передбачених частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу.

Відповідачі виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради: та ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради повноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою на зворотньому боці ухвали суду від 11.05.17.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради належним чином повідомлені про розгляд судової справи для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи без їх участі.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши прокурора та відповідача ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради Про дозвіл на продовження договору оренди приміщення №12 від 29.01.14 дано дозвіл Цеху ТП№2 Івано-Франківської філії ПАТ Укртелеком на продовження договору оренди на приміщення загальною площею 9,58 м.кв., яке знаходиться в м. Болехові по вул. Гагаріна, 12 (ОСОБА_8 ст.№2) для розміщення під АТС.

Пунктом 2 вказаного вище рішення доручено начальнику управління освіти міськвиконкому укласти договір оренди приміщення, яке знаходиться в м. Болехові по вул. Гагаріна, 12 (ОСОБА_8 ст.№2 ) терміном на 5 років відповідно до діючого законодавства (вказане рішення виконавчого комітету міської ради було прийняте відповідно до п.1.7 Порядку проведення конкурсу на право оренди майна комунальної власності територіальної громади м. Болехова, затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради від 24.10.2012 року №26-21/12, яким рада фактично уповноважела виконавчий комітет на управління майном комунальної власності).

01 серпня 2014 р. між ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради (по договору - орендодавець/по справі - відповідач 2) та ОСОБА_4 акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" (по договору - орендар/по справі - відповідач 3) укладено договір оренди № 14/454/27-14 (далі договір оренди).

Відповідно п. 1.1 Договору орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування приміщення, для розміщення АТС площею 9, 58 кв.м. в ОСОБА_1 ОСОБА_8 ст. №2 в м. Болехові, вул. Гагаріна,12 вартістю 20 602 грн. 00 коп. з ПДВ (в.ч. ПДВ 3 434 грн. вартість приміщення 17 168 грн.), яке знаходиться на балансі ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради .

Передача та повернення орендованого майна здійснюється уповноваженим представниками сторін, із складанням відповідного акту (п. 2.1. Договору).

01.08.2014 року між сторонами підписано Акт прийому-передачі даного приміщення, який є невід'ємною частиною договору оренди №14/454/27-15.

Відповідно до п. 2.2. Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Майно залишається власністю територіальної громади м. Болехова, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Розділом 3 Договору сторонами погоджено сплату орендної плати, її визначення та порядок сплати.

Згідно із п. п. 4.1., 4.2., 4.3 Договору орендар зобов'язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору. Своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату та відшкодовувати надані комунальні послуги.

Згідно п.10.1 Договору термін його дії з 01.08.2013 р. до 31.12.2014 р.

Пунктом 10.2 спірного договору сторонами визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності, протягом одного місяця договір підлягає продовженню на наступний календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Через з відсутність вказаних вище заяв, спірний договір пролонговано до 31.12.2017 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту є визнання рішення та договору недійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції, і не інакше.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. Основним законом України, що визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована Україною (згідно Закону України №452/97-ВР від 15.07.1997) органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу.

Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати , використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно Реєстру об"єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради №52-12/04 від 30.04.2004 року спірне орендоване майно є власністю територіальної громади ОСОБА_1 міської ради.

Відповідно до Порядку проведення конкурсу на право оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Болехів затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради №26-21/12 від 24.10.2012 року орендодавцями комунального майна є балансоутримувачі, які зобов"язані проводити організаційну роботу щодо конкурсу та підписання договору оренди.

Спірним рішенням надано дозвіл на продовження договору оренди приміщення загальною площею 9,58 м.кв. для розміщення АТС по вул. Гагаріна,12 м. Болехові. ОСОБА_3 освіти міськвиконкому доручено укласти договір оренди з Івано-Франківською філією ПАТ "Укртелеком".

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності , здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

З наведеного вище та у відповідності до п.2 ст.319 Цивільного кодексу України слідує право ОСОБА_1 міської ради вчинення будь-яких дій щодо спірного майна, які не суперечать закону, в спірному випадку передачі його в оренду.

Отже, прийняття ОСОБА_1 міською радою рішення про передачу в оренду спірного майна прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема власником майна.

Щодо твердження позивача, що спірне приміщення не може бути об"єктом оренди, посилаючись на норми ч.2 ст. 2 Закону України " Про оренду державного та комунального майна", мотивоване тим, що він є об"єктом державної власності, що має загальнодержавне значення і не підлягає приватизації, слід зазначити наступне.

В розумінні ч.2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" спірне приміщення має статус об"єкта загальнодержавного значення, але не належить до державної власності, а є об'єктом комунальної власності і лише передано на баланс управлінню освіти.

Навчальні заклади в розумінні Закону України "Про освіту" створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, громадянами відповідно до потреби громадян у мові навчання, соціально-економічних , національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальний заклад набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

В спірному випадку, юридична особа - ОСОБА_1 загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня №2 є державним навчальним закладом, заснований на комунальній власності, що належить ОСОБА_1 міській раді.

Отже, наведене вище свідчить, що оспорюване рішення прийняте саме власником приміщення, що спростовує твердження позивача про те, що спірне приміщення не може бути об"єктом оренди.

Крім того, судом враховано , що прокурор обгрунтовуючи позов, не довів , що прийняття спірного рішення виконкомомом ОСОБА_1 міської ради порушує права та законні інтереси позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 29.01.2014 року № 12 "Про дозвіл на продовження договору оренди приміщення.

Щодо позовних вимог в частині визнання договору оренди частини приміщення ОСОБА_1 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №2 №14/454/27-14 від 01.08.13 недійсним слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Натомість судом не встановлено обставин, що можуть слугувати підставою для визнання укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 Договору недійсним.

Так, як слідує з матеріалів справи, укладений між ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_4 акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" Договір за своє природою є договором оренди нежитлового приміщення.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні за змістом правові норми містяться у ст. 283 ГК України та ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.

Відповідно до п. 1 Положення про відділ освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради (далі - управління) утворюється головою районної державної адміністрації, входить до її складу і в межах району забезпечує виконання покладених на управління завдань.

ОСОБА_3 у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, наказами відповідного структурного підрозділу обласної державної адміністрації, інших центральних органів виконавчої влади, розпорядженнями голів обласної та районної державних адміністрацій, рішеннями обласної та районної рад, а також цим Положенням. (п. 3. Положення відділ освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради).

Згідно із п. 5 Положення про відділ освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради основним завданням управління є забезпечення реалізації державної політики у сфері освіти, інноваційної діяльності та інтелектуальної власності, оздоровлення дітей, молоді, фізичної культури та спорту на території Болехова.

У відповідності до Закону України "Про освіту" засновником ОСОБА_1 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №2 є ОСОБА_1 міська рада заснована на спільній власності територіальної громади міста.

Згідно із ст. 28 Закону України "Про освіту" система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про загальну середню освіту" систему загальної середньої освіти становлять загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади I - II рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про освіту", навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності мають статус державного навчального закладу.

Згідно із ч. 1 ст. 63 ЗУ "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 ЗУ "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно із ч. 1 ст. 61 ЗУ "Про освіту" фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту" додатковими джерелами фінансування є доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 р. затверджено перелік платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності.

Частина 2 п. 8 вказаного Переліку передбачено, що до послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, відноситься можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Наведені норми законодавства (ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту" та підпункт 2 п.8 ПКМУ № 796 від 27.08.2010 р.) слід застосовувати у нормативному поєднанні, які в своїй сукупності становлять нормативно-правову базу для реалізації питань оренди державного та комунального майна в спірному випадку.

З огляду на наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об'єкта освіти, як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

В матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради (засновник навчально-виховного комплексу/власник спірного майна) від 29.01.2014 року № 12 "Про дозвіл на продовження договору оренди приміщення" про надання дозволу ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради на укладення договору оренди.

Таким чином, з огляду на вищевказане, законодавчо унормовано та передбачено можливість отримання навчальними закладами доходів від передання в оренду тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

При цьому суд звертає увагу на те, що прокурором під час розгляду даної справи не доведено того, що спірне приміщення технологічно пов'язано з навчальним та науковим процесом, а також те, що воно необхідне для використання у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності навчалього закладу.

Разом з тим, матеріали справи також не містять фактів спричинення перешкод або унеможливлення надання освітніх послуг чи зменшення обсягу цих послуг внаслідок укладання спірного Договору.

Одночасно слід зазначити, що забороняючи "використання не за призначенням" (ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту"), законодавство не містить чіткого визначення, яке використання може кваліфікуватися таким, що буде суперечити призначенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст.ст. 15 та 16 ЦК України та ст. 2 ГПК України пред'явлення позову здійснюється як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

В свою чергу, стаття 2 ГПК України наділяючи прокурора правом самостійного визначення порушення інтересів держави, одночасно покладає на нього обов'язок обґрунтувати необхідність їх захисту.

Стаття 33 ГПК України також зобов'язує прокурора, як самостійного учасника судового процесу згідно статті 18 цього Кодексу довести обґрунтованість позову, як за фактичними, так і правовими підставами.

За змістом ст.9 Конституції України, яка кореспондується зі ст.19 Закону України "Про міжнародні договори", чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи.

Маючи відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обов'язок визначальної оцінки існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує заходи позбавлення власності, а також можливість першими виявити проблеми та знайти засоби їх вирішення, прокурор у даній справі не врахував, що суспільний інтерес у наведеному ним розумінні полягає в забезпеченні в цілому (а не в одному окремому випадку) законності надання відповідачем 1 відповідачу 3 в оренду нежитлового приміщення, прокурор не довів, яким чином спірним договором відповідачами порушено інтереси держави і територіальної громади, намагаючись, при цьому, досягти усунення наслідків допущеного порушення, а не правильного застосування відповідачем 1 законодавства про освіту та оренди державного і комунального майна.

З'ясовуючи суспільну значимість усунення наслідків допущеного порушення у вигляді недійсності окремого договору, суд констатує, що з матеріалів справи, позовної заяви прокурора не вбачається, що територіальна громада в цілому, і відповідач-2, зокрема, не отримала до бюджету надходжень від діяльності відповідача 3 згідно оспорюваного договору, чи що умовами останнього порушено права вихованців та осіб, які працюють у даному навчальному закладі, а також хід навчально-виховного процесу.

Окрім того судом враховується, що надходження плати за оренду приміщення надає можливість покращувати матеріальну базу дошкільного навчального закладу, яким задовольняються потреби територіальної громади міста.

Щодо тверджень прокурора щодо порушення у зв'язку з укладенням спірного Договору п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 р. № 63, за яким здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов"язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

В супереч вказаним нормам прокурор не надав суду жодного доказу на підтвердження факту даного порушення.

За наведеного позовні вимоги в частині визнання Договору оренди частини приміщення ОСОБА_1 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №2 №14/454/27-14 від 01.08.13 є безпідставними та задоволенню судом не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання повернути ОСОБА_1 міській раді за актом прийому-передачі орендоване майно, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок наймача у разі припинення договору негайного повернення наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані , яким було обумовлено в договорі.

З наведеного слідує, що обов'язок повернення орендованого майна виникає з моменту припинення дії договору, зокрема у разі визнання його недійсним.

В судовому порядку договір не визнаний судом недійсним, отже його дія не припинена.

Разом з тим, суд звертає увагу , що Договір оренди №14/454/27-14 від 01.08.2014 року укладено з ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради (наймодавець) та ПАТ "Укртелеком" (наймачем).

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви позивач просить суд повернути орендоване приміщення ОСОБА_1 міській раді, яка не є стороною договору (наймодавцем).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині повернення орендованого майна слід відмовити.

З огляду на вищевикладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову прокурора в повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" про застосування наслідків спливу терміну позовної давності, то слід зазначити наступне.

Приписами статей 256, 257, 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 передбачено, що за змістом статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваним законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його порушення або оспорювання. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

За наведеного, а також враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог у даній справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід залишити за прокуратурою.

Керуючись ст.ст.9, 19, 55 Конституції України, ст. 2 Закону України " Про оренду державного та комунального майна", ст.ст.29, 59, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 2, 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. ст. 18, 28, 61, 63 Закону України "Про освіту", ст.ст. 15, 21, 203, 204, 215, 256, 257, 267, 327, 759, 761, 785 Цивільного кодексу України, ст. 283 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 77, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити в позові Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до відповідачів ОСОБА_2 комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_3 освіти виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_4 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 29.01.2014 року № 12 "Про дозвіл на продовження договору оренди приміщення", визнання недійсним договору від 01.08.2014 року № 14/454/27-14 оренди частини приміщення ОСОБА_1 загальноосвітньої школи I-III ступеня № 2 площею 9,58 кв.м. вартістю 20602 грн. та зобов'язання ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії повернути ОСОБА_1 міській раді за актом прийому-передачі частину приміщення ОСОБА_1 загальноосвітньої школи I-III ступеня № 2, розташованого за адресою: Івано-Франківська область, м. Болехів, вул. Гагаріна, 12, загальною площею 9,58 кв.м., вартість якого становить 20 602 грн. 00 коп.

Судовий збір по справі залишити за прокуратурою.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.05.17

Суддя Фанда О. М.