ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

07 червня 2017 р. Справа № 902/556/17

Суддя господарського суду Банасько О.О. , розглянувши матеріали

за позовом: ОСОБА_1 Іззета, с. Дашківці, Літинський район, Вінницька область

до: Приватного підприємства "Агромі", м. Вінниця

про визнання рішення недійсним та визнання недійсним змін до установчих документів

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 Іззет до Приватного підприємства "Агромі" про визнання рішення недійсними та визнання недійсним змін до установчих документів.

Розглянувши позовну заяву суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню виходячи з наступного.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст.54, 56, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.57 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують зокрема сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі тощо.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наголошено на тому, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Законодавством, яке регулює порядок та розмір сплати судового збору за подання позовних заяв до господарського суду є Закон України "Про судовий збір".

За змістом статті 54 Господарського процесуального кодексу України, у позові має міститися, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; ціна позову визначається, зокрема, у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується (пункт 2 частини першої статті 55 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судового збору, який справляється з позовної заяви, визначений Законом в залежності від виду спору.

Виходячи з підпунктів 2.1, 2.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовних заяв немайнового характеру - 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1 600,00 грн.

Так, із поданої позовної заяви б/н від 02.06.2017 р. вбачається, що позивачем при зверненні до суду заявлено в позові чотири вимоги немайнового характеру:

1. про визнання недійсним рішення власників про ліквідацію Іноземного підприємства "Агромі";

2. про визнання недійсним рішення власників про виключення відомостей із переліку засновників (власників) юридичної особи ОСОБА_1 Іззета;

3. про визнання недійсним змін до статуту Іноземного підприємства "Агромі" в частині виключення із засновників (власників) юридичної особи ОСОБА_1 Іззета;

4. поновити в числі засновників (власників) Іноземного підприємства "Агромі" юридичну особу ОСОБА_1 Іззета.

Згідно із ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Окрім того, у п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено: якщо в позовній заяві обєднано дві або більше вимог немайнового характеру, повязаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Таким чином, виходячи з викладеного вище, позивач при зверненні з даною заявою до суду, повинен був сплачувати судовий збір виходячи із сукупності заявлених немайнових вимог, а відтак ним мало бути сплачено 6 400,00 грн судового збору.

Натомість позивачем згідно квитанції № 0883-5228-7769-6160 від 02.06.2017 р. при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 3 200,00 грн виходячи лише із двох немайнових вимог, що є порушенням вимог п.3 ч.1 ст.57 ГПК України, а відтак тягне за собою повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, відповідно до якої суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Окрім того, приписами ч.1 ст.56 ГПК України (з урахуванням внесених змін відповідно до Закону України від 19.05.2011 р. № 3382-VI) встановлено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

При цьому, вказана правова норма не ставить обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів в залежність від того чи є у відповідача в наявності ці документи, а містить імперативну норму щодо обов'язковості надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.42, 43 ГПК кодексу України.

Позивачем в порушення наведених вище законодавчих приписів не надано належних доказів надіслання відповідачеві всіх доданих до позовної заяви документів.

Так, позивачем в якості доказу надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів долучено до позовної заяви опис вкладення від 02.06.2017 р., однак останній не може вважатися належним доказом відправлення копії позовної заяви та доданих до позовної заяви документів відповідачу із врахуванням діючої редакції ч.1 ст.56 ГПК України, оскільки в ньому не вказано всіх документів які додані до позовної заяви в якості додатків.

Як вбачається із позовної заяви б/н від 02.06.2017 р. до неї долучено 7 документів в якості додатків, в той час як в описі вкладення надіслання відповідачу від 02.06.2017 р. відсутній додаток до позовної заяви за номером № 1 (квитанція про сплату судового збору).

Згідно п.п. 4, 6 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

На підставі викладеного вище позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Дійшовши висновку про повернення позовної заяви суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_2 проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_2 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір та надавати належні докази надсилання доданих до позовної заяви документів іншій стороні. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення (надання належних доказів сплати судового збору та надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів - лист з описом вкладення із зазначенням всіх доданих до позовної заяви документів).

При прийнятті даної ухвали судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору позивачу необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Принагідно суд зауважує, що при повторному поданні позовної заяви не забороняється використання раніше поданого платіжного документа.

Крім того суд зазначає, що в зв'язку з поверненням матеріалів позовної заяви б/н від 02.06.2017 р. клопотання ОСОБА_1 Іззета про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить Приватному підприємству "Агромі" судом по суті не розглядається.

На підставі викладеного та керуючись п.п. 4, 6 ч.1 ст.63, ст.ст.86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву б/н від 02.06.2017 р. на 5-и аркушах разом з матеріалами на 33-х аркушах повернути позивачу.

2. Копію позовної заяви б/н від 02.06.2017 р., опису вкладення в цінний лист від 02.06.2017 р., квитанції № 0883-5228-7769-6160 від 02.06.2017 р. долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

3. Копію ухвали надіслати позивачу, представнику позивача ОСОБА_3 (з матеріалами) та відповідачу справі рекомендованим листом.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Стельмаха, с. Дашківці, Літинський район, Вінницька область, 22363.

3 - представнику позивача ОСОБА_3 - вул. Магістратська, 76/5, м. Вінниця, 21050.

4 - відповідачу -вул. Академіка Янгеля, 4, м. Вінниця, 21007.