ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 921/558/16-г/7

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І,О.

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача (скаржник): не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Бріар" №18 від 01.02.2017

на рішення господарського суду Тернопільської області від 17.01.2017 року (головуючий-суддя: Стадник М.С., судді: Сидорук А.М., Боровець Я.Я.)

у справі № 921/558/16-г/7

за позовом Комунального підприємства "Тернопільелектротранс" Тернопіль

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Бріар" Тернопіль

про cтягнення 15 994,07 грн. боргу

ВСТАНОВИВ:

рішенням суду Тернопільської області від 17.01.2017 року у справі № 921/558/16-г/7 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Бріар" на користь Комунального підприємства (КП) "Тернопільелектротранс" - 12 874 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 00 коп. боргу, 427 (чотириста двадцять сім) грн. 48 коп. пені, 317 (триста сімнадцять) грн. 92 коп. 3 % річних, 2 357 (дві тисячі триста пятдесят сім) грн. 37 грн. інфляційних втрат, 1 376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 48 коп. судового збору. В частині стягнення 7, 81 грн. пені та 9,49 грн. 3 % річних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не заперечує виконання умов договору позивачем, а саме надання йому безперешкодного права користування опорами в період охоплений розрахунком суми боргу з 01.10.2014р. по 15.07.2016р., однак не спростував належними доказами проведення повної оплати за цей період, а тільки часткової за період з жовтня 2014р. по січень 2015р.(січень частково). У звязку з простроченням виконання зобовязання з відповідача підлягає до стягнення пеня, інфляційні втрати, три проценти річних.

Підставою відмови в позові в частині пені та річних стало те, що позивач неправомірно включив 15 число кожного місяця до розрахункового періоду, оскільки пунктом 5.2 Договору сторони передбачили оплату "не пізніше 15 числа поточного місяця", а отже, саме 15 число є останнім днем виконання зобовязання.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким у позові відмовити повністю, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановив факту внесення сторонами змін до чинного договору про надання послуг, а встановив лише ту обставину, що позивач змінив розмір оплати наказом, натомість, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі договору. Зазначає, що згідно договору будь які зміни до договору вносяться у договір у письмовій формі. Також скаржник вважає, що рішення суду у справі № 921/173/15-г/15 не містить преюдиційних обставин для даної справи.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Слід зазначити, що апеляційним судом явка представників сторін не визнавалася обов'язковою. Приписами ст.ст. 22, 28 ГПК України зазначено, що брати участь у судових засіданнях є правом сторони, а не її обов'язком, а коло осіб, які можуть здійснювати представництво в суді чинним законодавством не обмежується.

Згідно статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах встановлених строків розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішений в даному засіданні.

Апеляційний господарський суд, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, відсутність процесуальних перешкод для розгляду справи, вважає за можливе розглядати справу у даному судовому засіданні у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що

- між Комунальним підприємством "Тернопільелектротранс" (надалі Уповноважений представник власника), в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Бріар", в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту (далі Користувач) укладено Договір №71 від 01.11.2009р. про використання об`єктів для організації ліній зв`язку загального користування ліній кабельних інформаційних мереж (далі - ЛКІМ) та додаток до Договору №1, яким визначено кількість опор та розмір місячної плати.

Відповідно до умов Договору сторони взяли на себе зобовязання:

- Уповноважений представник власника надає Користувачу право використання опор контактної мережі (далі об`єкти), що знаходяться у віданні та на балансі Уповноваженого представника власника, для облаштування й експлуатації Користувачем власних ліній зв`язку загального користування - ліній кабельних інформаційних мереж (ЛКІМ). Перелік об'єктів, які Користувач використовує для роботи з організації й експлуатації ЛКІМ, узгоджується сторонами у додатках, що після їх підписання стають невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1, 1.2 Договору);

- Уповноважений представник власника зобов'язується у триденний термін з моменту підписання договору проінформувати свої підрозділи про порядок і умови виконання договору, забезпечити співробітникам Користувача доступ до об`єктів при здійсненні ними проектно-дослідницьких, будівельно-монтажних, пуско-наладних робіт, а також робіт з технічного обслуговування ЛКІМ на таких об`єктах шляхом надання свого уповноваженого представника, який би був присутній при проведенні зазначених робіт; не перешкоджати проведенню робіт співробітниками Користувача здійснюваних відповідно до умов договору (п. 3.1 Договору);

- Користувач зобов'язується під час здійснення робіт з організації й експлуатації ЛКІМ дотримуватись правил протипожежної безпеки, техніки безпеки, технології здійснення робіт даного виду, дотримуватись вимог технічних норм і державних стандартів по будівництву й обслуговуванню лінії зв'язку, не заподіювати збитків існуючим інженерним мережам та об'єктам, на яких здійснюються роботи, вчасно, у встановлений договором термін і в повному обсязі здійснювати оплату за використання об'єктів Уповноваженого представника власника для організації й обслуговування ЛКІМ (п. 3.2 Договору);

- вартість послуг за угодою сторін складає 7 (сім) гривень із ПДВ за кожен об`єкт (опору) на місяць, при розміщені однієї лінії кабеля зв`язку. Вартість послуг може бути змінена за ініціативою Уповноваженого представника власника, про що Користувач повинен бути повідомлений письмово в місячний термін (30 днів) до дня введення нових тарифів (п.п. 5.1, 5.4 Договору);

- розрахунки за надані послуги здійснюються Користувачем щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця в безготівковій формі шляхом перерахування Користувачем суми згідно рахунку на розрахунковий рахунок Уповноваженого представника власника (п.п. 5.2, 5.3 Договору);

- за порушення термінів оплати, передбачених п.5.2 договору, Користувач оплачує Уповноваженому представнику власника пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від неоплаченої суми чи оплаченої з порушенням термінів за кожний день прострочення (п. 6.3 Договору);

- договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє з 01.11.2009р. до 31.12.2012р. та може бути автоматично продовжений на тих же умовах терміном на наступний термін, якщо жодна зі сторін не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про свій намір розірвати його (п.п. 9.1, 9.2 Договору).

Додатком №1 від 01.11.2009р. до Договору №71 від 01.11.2009р. сторони визначили суму місячної оплати, яка становить 67 (кількість опор) Х 7 грн. = 469 грн.

Згідно наказів КП "Тернопільелектротранс" №64 від 01.02.2011р. та №253 від 14.07.2015р., позивачем збільшено розмір оплати за розміщення ліній кабельно-інформаційної мережі підприємств та фізичних осіб (підвіси), які є замовниками за діючими договорами до 9 грн. за один підвіс (із 01.04.2011р.) та до 12 грн. за один підвіс (із 01.08.2015р.) відповідно.

Як зазначає представник позивача, відомості про такі прийняті накази надсилались відповідачу, як і всім іншим контрагентам позивача, простою кореспонденцією.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з використання опор контактної мережі за період жовтень 2014р. червень 2016р. на загальну суму 14 874,00 грн., що підтверджується рахунками на оплату: №2382 від 25.09.2015р. на суму 6 834,00 грн., №2670 від 27.10.2015р. на суму 1 608,00 грн., №2913 від 23.11.2015р. на суму 804,00 грн., №3121 від 22.12.2015р. на суму 804,00 грн., №0106 від 28.01.2016р. на суму 804,00 грн., №0502 від 18.03.2016р. на суму 804,00 грн., №1145 від 30.06.2016р. на суму 3 216,00 грн., а також податковими накладними: №116 від 25.09.2015р. на загальну суму з ПДВ 6 834,00 грн., №132 від 27.10.2015р. на загальну суму з ПДВ 1 608,00 грн., №144 від 23.11.2015 на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №99 від 22.12.2015р. на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №97 від 28.01.2016р. на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №74 від 18.03.2016р. на загальну суму з ПДВ 804,00 грн., №109 від 30.06.2016р. на загальну суму з ПДВ 3 216,00 грн.

Відповідачем частково виконано зобов`язання згідно договору №71 від 01.11.2009р., шляхом сплати боргу в розмірі 2 000,00 грн. згідно рахунку №2056 від 17.08.2015р., що підтверджується банківською випискою по рахунку №9097 від 31.08.2015р. За рахунок цієї суми покрито заборгованість за період: жовтень 2014р. у сумі 603,00 грн., листопад 2014р. у сумі 603,00 грн., грудень 2014р. у сумі 603,00 грн., частково січень 2015р. у сумі 191,00 грн.

Для досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено 02.02.2016р. рекомендованою кореспонденцією претензію №40/18 від 01.02.2016р. з вимогою погашення 6 105,89 грн. заборгованості, яка залишена відповідачем без розгляду та оплати.

Також, позивачем направлено рекомендованою кореспонденцією відповідачу 20.07.2016р. два примірника акта звірки розрахунків за період з 01.10.2014р. по 19.07.2016р., який залишений без розгляду.

Предметом позову є стягнення основної суми боргу в розмірі 12874,0 грн. за період з 15.10.2014 року по 14.07.2016 року. Позивач також просить стягнути пеню за період з 15.10.2014 року по 14.04.2015 року в розмірі 435,29 грн., річні проценти за період з 15.10.2014 року по 14.07.2016 року в розмірі 327,41 грн. та інфляційні втрати за період з 15.10.2014 року по 14.07.2016 року в розмірі 2357,37 грн. за порушення строків проведення оплати за договором.

Слід зазначити, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 22.04.2015р. у справі №921/173/15-г/15, що набрало законної сили 12.05.2015р., та виконане відповідачем у повному обсязі в порядку виконавчого провадження, що підтверджується банківською випискою по рахунку №9097 від 25.09.2015р., стягнуто заборгованість з ТОВ «Бріар» на користь КП «Тернопільелектротранс» за Договором №71 від 01.11.2009р. про використання об`єктів для організації ліній зв`язку загального користування ліній кабельних інформаційних мереж. Даним рішення встановлено, що 01.11.2009 року між КП "Тернопільелектротранс" і ТОВ "Бріар" укладено Договір №71 від 01.11.2009р. про використання об`єктів для організації ліній зв`язку загального користування ліній кабельних інформаційних мереж, а також встановлено, що згідно наказу КП "Тернопільелектротранс" №64 від 01.02.2011р. позивачем збільшено розмір оплати за розміщення ліній кабельно-інформаційної мережі підприємств та фізичних осіб (підвіси), які є замовниками за діючими договорами до 9 грн. за один підвіс (із 01.04.2011р.).

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предмет позову та сторони у справі №921/173/15-г/15 є тотожними до сторін та предмету позову у даній справі. А відтак, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі №921/173/15-г/15, що набрало законної сили, є преюдиційними при вирішенні спору у даній справі. З аналізу наведеного рішення суду вбачається, що сума боргу, стягнута з відповідача ТОВ «Бріар» у справі №921/173/15-г/15, розрахована з урахуванням вищенаведеного наказу про збільшення розміру оплати.

Отже, за вищезазначеним рішенням суду стягнуто заборгованість по Договору, неналежне виконання якого є підставою у даній справі, проте за інший спірний період.

Як також правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №921/173/15-г/15 від 22.04.2015р., відсутністю факту оскарження його відповідачем та фактом виконання рішення відповідачем, підтверджується правомірність зміни ціни договору та досягнення домовленості щодо зміни ціни договору.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором сервітуту, порядок укладення та виконання якого, регулюється нормами Цивільного кодексу України (ЦК України) та іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.401, ч.3 ст.404 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

При цьому, зміст сервітуту має визначати обсяг прав щодо користування особою чужим майном, строк користування таким майном. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.ст.402, 403 ЦК України);

Матеріалами справи підтверджено, що сторони встановили сервітут шляхом укладення договору, в якому передбачили строк проведення платежів не пізніше 15 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок позивача, реквізити якого зазначені у договорі.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

Позивачем було належно дотримано вимог п.5.4. Договору, тобто самої процедури зміни вартості послуг, надіслано відповідне повідомлення відповідачу, про що останній не заперечив, а також не надав доказів стосовно надіслання позивачу заперечень проти зміни вартості послуг.

Згідно ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідач не заперечував виконання умов договору позивачем, а саме надання йому безперешкодного права користування опорами в період охоплений розрахунком суми боргу з 01.10.2014р. по 15.07.2016р. та не спростував належними доказами проведення повної оплати за цей період, а тільки часткової - за період з жовтня 2014р. по січень 2015р. (січень частково).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за даними рахунків на оплату та доказів проведеної часткової оплати сума боргу складає 12874,00 грн., а відтак, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову в цій частині.

Як встановлено, відповідачем здійснювалася оплата права використання опор з простроченням.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Матеріалами справи підтверджено, що оплата з використання опор контактної мережі проведена лише частково у сумі 2 000,00 грн. з пропуском встановленого договором терміну, а саме не пізніше 15-го числа поточного місяця.

Позивачем на суму простроченої заборгованості за період з жовтня 2014р. по червень 2016р. правомірно нараховані 2 357,37 грн. інфляційних втрат, які, як правильно встановлено судом першої інстанції, підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені.

Апеляційний суд, перевіривши на відповідність розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог по стягненню 3% річних 327,41 грн., погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність їх нарахування на суму 317,92 грн., із яких: за жовтень 2014р. в сумі 1,49 грн., листопад 2014р. в сумі 2,87 грн., грудень 2014р. в сумі 4,46 грн., січень 2015р. в сумі 5,95 грн., лютий 2015р. в сумі 6,69 грн., березень 2015р. в сумі 8,92 грн., квітень 2015р. в сумі 10,06 грн., травень 2015р. в сумі 11,89 грн., червень 2015р. в сумі 12,94 грн., липень 2015р. в сумі 14,87 грн., серпень 2015р. в сумі 14,39 грн., вересень 2015р. в сумі 13,44 грн., жовтень 2015р. в сумі 15,88 грн., листопад 2015р. в сумі 17,27 грн., грудень 2015р. в сумі 19,85 грн., січень 2016р. в сумі 21,83 грн., лютий 2016р. в сумі 22,02 грн., березень 2016р. в сумі 25,80 грн., квітень 2016р. в сумі 26,85 грн., травень 2016р. в сумі 29,76 грн., червень 2016р. в сумі 30,69 грн. Позивачем неправомірно проведено розрахунок з 15 числа, оскільки 15 число є останнім днем оплати.

В частині стягнення 9,49 грн. 3 % річних судом першої інстанції правомірно відмовлено як у надмірно заявлених.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Передбачений сторонами розмір відповідальності за порушення грошового зобовязання у п.6.3 Договору відповідає розміру встановленому Законом та ч. 6 ст. 231 ГК України.

Щодо заявленої суми пені 435,29 грн., то апеляційний суд, перевіривши розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог, встановив правомірність її нарахування на суму 427,48 грн., із яких: за жовтень 2014р. в сумі 11,56 грн., листопад 2014р. в сумі 27,76 грн., грудень 2014р. в сумі 41,63 грн., січень 2015р. в сумі 38,86 грн., лютий 2015р. в сумі 74,73 грн., березень 2015р. в сумі 232,94 грн. В частині стягнення 7, 81 грн. пені судом першої інстанції правомірно відмовлено як у надмірно заявлених.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовується вищенаведеними встановленими судами обставинами справи та дослідженими доказами у справі, і не визнаються такими, що є підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2017 року у справі № 921/558/16-г/7 - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Бріар" №18 від 01.02.2017 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 02.06.2017 року.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_1