ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.2017 Справа № 920/453/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/453/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничої фірми «РОМА», м. Первомайський Харківської області,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумська Горобина», м. Суми Сумської області,

про стягнення 16074,56 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 1500 від 03.09.2015,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 16074,56 грн. за договором поставки товару № 14/1 від 28.01.2014 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 107, яке повернуте на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового звязку.

У відповідності до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

06.06.2017 року представник позивача надав суду для долучення до матеріалів справи банківські виписки від 24.05.2017 року та від 26.05.2017 року, відповідно до яких відповідачем частково сплачено заборгованість за договором поставки товару № 48/1 від 28.01.2017 року в сумі 5385,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014 року між сторонами у справі укладено договір поставки товару № 14/1 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобовязався передати у власність відповідача товар у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються у накладних, що є невідємною частиною договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

За умовами пункту 2 договору, вартість товару є договірною та визначається у специфікації, яка є невідємною частиною договору. Сума договору складає сумарну вартість товару, отриманого відповідачем по видатковим накладним та товарно-транспортним накладним.

Відповідно до пункту 3 договору, поставка товару здійснюється позивачем у магазини (торгівельні точки), визначені відповідачем транспортними засобами позивача та за його рахунок. Право власності на товар та ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження товару переходять до відповідача з моменту фактичного отримання відповідачем товару, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними. Позивач здійснює поставку кожної партії товару з наданням супровідних документів, а саме: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної та документу, що посвідчує якість товару. Щомісячно, на протязі 10 днів сторони проводять звірку взаєморозрахунків шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків.

Згідно пункту 4.2 договору, оплата за товар здійснюється відповідачем на протязі семи календарних днів з моменту поставки товару.

Укладений між сторонами договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2014 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобовязань. Якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншій стороні у письмовому вигляді про його розірвання, термін дії договору автоматично продовжується ще на один календарний рік (пункт 7.1 договору).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він на виконання умов договору поставки товару № 14/1 від 28.01.2014 року поставив у власність відповідача товар на загальну суму у розмірі 18074,56 грн., проте відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару своєчасно та в повному обсязі не виконав, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

04.05.2017 року відповідачем частково сплачено заборгованість за поставлений товар в сумі 2000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 04.05.2017 року, тому станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість відповідача за поставлений товар за договором поставки товару № 14/1 від 28.01.2014 року складала 16074,56 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 07.02.2017 року, копію якого долучено судом до матеріалів справи.

Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, покупець (відповідач) зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договору поставки товару № 14/1 від 28.01.2014 року та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Лише після звернення 17.05.2017 року позивача до суду та до відповідача з позовною заявою про стягнення з останнього 16074,56 грн. боргу ним було сплачено частину боргу в сумі 5385,00 грн. (24.05.2017 року 2000,00 грн. та 26.05.2017 року 3385,00 грн.).

Таким чином, після звернення позивача з позовом до суду борг відповідача зменшився до 10689,56 грн.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 10689,56 грн. не заперечується відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 10689,56 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 5385,00 грн. провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку зі сплатою відповідачем заборгованості у зазначеній сумі, відповідно до банківських виписок від 24.05.2017 року та від 26.05.2017 року, копії яких судом долучено до матеріалів даної справи.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю у звязку з тим, що борг виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумська Горобина» (40034, м. Суми, вул. Черепіна, буд. 29, ідентифікаційний код 37785695) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробничої фірми «РОМА» (64107, Харківська область, м. Первомайський, вул. Шевченка, буд 24, ідентифікаційний код 23325414) заборгованість в сумі 10689,56 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

3. В іншій частині позову провадження у справі припинити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.06.2017.

Суддя ОСОБА_2