ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Справа № 910/14665/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Карабаня В.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Ліфт"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду 16.02.17
у справі№910/14665/15
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Ліфт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Добробут"
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Імпліфт Груп"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідачаЛозенка В.А. (з/з від 25.07.11),
третьої особине з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Ліфт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Добробут" заборгованості за договором на технічне обслуговування від 03.05.12 №71 у розмірі 29 146,04 грн., з яких: 9 637,73 грн. основного боргу, 4 063,21 грн. інфляційних втрат, 249,79 грн. - 3% річних, 15 195,31 грн. пені, а також 4 200,00 грн. витрат на правову допомогу, - за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості виконаних позивачем підрядних робіт за договором на технічне обслуговування від 03.05.12 №71.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.16 у справі №910/14665/15 (суддя Домнічева І.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 16.02.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) у позові відмовлено. Судові акти мотивовані не доведенням позивачем належними та допустимими доказами факту прострочення виконання обов'язків по сплаті вартості виконаних позивачем підрядних робіт по обслуговуванню ліфтів.

Не погоджуючись із судовими актами у справі, позивач просив судові акти скасувати, позов задовольнити повністю та передати справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скаржник обгрунтовує касаційну скаргу не наданням судами належної правової оцінки наявним у матеріалах справи документальним доказам, на підтвердження факту виконання робіт.

Крім того, судами не враховано, що у порушення ст.ст.853, 882 ЦК України та п.п.4.5., 4.6 відповідачем безпідставно не прийняті виконані підрядні роботи за оскаржуваний період.

Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, просивши судові акти залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 03.05.12 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Ліфт" (підрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Добробут" (замовник, відповідач) укладено договір на технічне обслуговування №71 (далі - договір), за яким підрядник прийняв на себе обов'язки щодо надання послуг з технічного обслуговування 3-х ліфтів замовника, зазначених у додатку №1, які знаходяться по вул. Львівській,26 у м. Києві, а замовник зобов'язався прийняти ці послуги та оплатити їх на умовах договору.

Згідно з п.4.1 договору, який має силу протоколу погодження про договірну ціну, вартість послуг на місяць складає (згідно з додатками №№1-2) 2 450,34 грн.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що замовник щомісячно проводить оплату за виконання технічного обслуговування на підставі рахунку та акту виконаних робіт, підписаного обома сторонами, не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Згідно з п.4.3 договору рахунок та акт виконаних робіт оформлюються позивачем до 25-го числа поточного місяця та надаються відповідачу не пізніше 5-го числа наступного місяця.

У разі відмови від підписання акту виконаних робіт відповідач зобов'язаний у 5-ти денний термін надати позивачу письмову обґрунтовану відмову. Якщо замовник не надає підряднику таку відмову до 10-го числа наступного місяця, то акт вважається підписаним, а виконані роботи прийнятими замовником в обсязі, зазначеному в акті виконаних робіт (п.п.4.5, 4.6 договору).

Позивач зазначає, що у період з травня 2012 року по грудень 2014 року включно на умовах договору від 03.05.12 №71, який продовжувався щорічно, ним, як виконавцем, надавалися відповідачу послуги з технічного обслуговування ліфтів, проте відповідач у порушення умов договору не оплатив надані у період з вересня по грудень 2014 року послуги на загальну суму 9 637,73 грн., внаслідок чого позивач звернувся з даним позовом до суду.

У той же час, відповідач заперечує факт дії договору у 2014 році, оскільки той припинив свою дію 31.12.13.

Отже, предметом спору є стягнення заборгованості за не виконання грошового зобов'язання за договором технічного обслуговування ліфтів від 03.05.12 №71 у період з вересня по грудень 2014 року.

Судові акти мотивовані тим, що правовідносини по вказаному договору закінчилися, зважаючи на вимоги п.6.1 - 31.12.13. Сторонами договір на 2014 рік не пролонговувався, акти виконаних робіт за оскаржуваний період не підписані відповідачем, а тому не є належними доказами факту виконаних робіт у розумінні вимог ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в якості первинних облікових документів.

У зв'язку із зазначеним, підстав для стягнення основного боргу не вбачається. Щодо стягнення штрафних (фінансових) санкцій, то за відсутності підтвердження факту прострочення виконання обов'язку по оплаті послуг по обслуговуванню ліфтів, підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних не є правомірним.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суди дійшли висновку про відмову у її задоволенні, оскільки застосування позовної давності має місце за обставин наявності та доведеності факту порушення прав та інтересів позивача і відповідного заявлення про її застосування відповідачем за таких обставин. Наразі, судами встановлено, що порушення прав позивача не вбачається, а тому заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає застосуванню.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення боргу на суму 9 637,73 грн. за надані послуги у період вересень-грудень 2014 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій вірними, зважаючи на наступне.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи договір, сторони погодили всі його істотні умови, у тому числі щодо строку його дії та можливості пролонгації.

Як вірно встановлено попередніми інстанціями, оскільки жодна із сторін із заявою про припинення дії договору за один місяць до 31.12.12 не зверталася, укладений між сторонами договір від 03.05.12 №71 автоматично продовжив свою дію на один календарний рік, тобто по 31.12.13, оскільки у договорі вказано, що він продовжується на наступний календарний рік (а не наступні календарні роки або продовжується кожного разу після закінчення строку дії договору).

Отже, судами вірно встановлено, що договір припинив свою дію на підставі п.6.3 договору через закінченням строку його дії з 01.01.14 і матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що між сторонами укладалися додаткові угоди до спірного договору про продовження строку його дії.

Щодо вимог про стягнення боргу на суму 9 637,73 грн. за надані послуги у період вересень-грудень 2014 року.

Всі акти здачі-приймання робіт (надання послуг), на які посилається позивач, а також розрахунки вартості наданих послуг до кожного з актів, складених за оскаржуваний період, оформленні лише позивачем, тобто не містять підпису відповідача, який би підтверджував факт отримання ним послуг, а також погодження із відомостями, вказаними позивачем у розрахунку вартості обслуговування.

Відповідно до п.4.2. договору визначено, що замовник щомісячно проводить оплату за виконання технічного обслуговування на підставі рахунку та акту виконаних робіт, підписаного обома сторонами.

Отже, у разі дії договору у 2014 році, то саме на підставі акту здачі-приймання наданих послуг і рахунку на оплату у відповідача виникає обов'язок по здійсненню оплати за надані позивачем послуги, а за відсутності підпису обох сторін на вказаних документах прострочення відповідача було б відсутнє.

Проте, договірні відносини між сторонами в оскаржуваний період не існували, а отже застосування положень ст.882 ЦК України до них є неможливим, тому не має значення чи направлялися вказані акти ОСББ "Добробут".

Документи, оформлені позивачем в односторонньому порядку без погодження (підпису) відповідача, як замовника послуг, тому вони не є доказами у розумінні ст.ст.32-34 ГПК України.

При цьому, судами правомірно встановлено, що у вказаному періоді послуги з обслуговування ліфтів відповідача надавав не позивач, а третя особа і за аварійне обслуговування ліфтів. Доказів, які б свідчили про надання позивачем та прийняття відповідачем послуг з технічного обслуговування ліфтів відповідача протягом оскаржуваного періоду, матеріали справи не містять.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача 9 637,73 грн. основного боргу не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними.

Вимоги про стягнення пені, інфляційних та 3% річних є похідними від основних вимог, і їх стягнення є необґрунтованим, зважаючи на відсутність мотивів для стягнення основного боргу.

Питання застосування позовної давності правомірно відхилено судами, оскільки факт наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача відсутній, що узгоджується із вимогами ч.5 ст.267 ЦК України.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційної інстанції у справі, а тому її слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Ліфт" залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.16 і постанову від 31.10.16 та постанову Київського апеляційного господарського суду 16.02.17 у справі №910/14665/15 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

В. Я. Карабань