КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/21911/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Прокопенко Т.Ю. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Шалашова В.І. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи-1: Мосійчук Я.І. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи-2: Миколаєнко С.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи-3: Шматко В.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи-4: Христич О.В. - керівник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив - Банк" Луньо Іллі Вікторовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-1"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

1. Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"

2. Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк"

3. Національний банк України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонас"

про визнання договорів укладеними та визнання договорів дійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2015 року у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірасол" задоволено, визнано договори купівлі-продажу укладеними та дійсними.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 року вищевказані рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.03.2017 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення господарського суду м. Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 винесено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, не відповідає вимогам чинного законодавства України і підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що Позивачем в односторонньому порядку було змінено умови Договорів купівлі- продажу нерухомого майна, що є предметом розгляду справи, що в свою чергу порушує вимоги ст. 525 ЦК України, якою не допускається односторонню зміна умов зобов'язання та спростовує твердження Позивача про погодження всіх істотних умов правочину між сторонами.

Скаржник вказує на той факт, що умовами Попереднього договору передбачено, що Основний договір №1, Основний договір №2, Основний договір №3, Основний договір №4 укладаються між Сторонами та нотаріально посвідчуються після отримання та на підставі письмової згоди АТ «Укрексімбанк» на продаж Покупцю Об'єктів 1-4. Протягом 3 (трьох) календарних місяців після отримання згоди Іпотеко держателя на продаж Покупець направляє Продавцю письмове повідомлення про готовність укласти Основні договори. В такому повідомленні має бути вказаний термін та місце їх укладення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що Позивачем не доведено що станом на 30.09.2014 ПАТ «КБ «Актив-Банк» було отримано повідомлення про готовність укладення Основних договорів, а отже відсутні докази стосовно належного повідомлення Відповідача про призначену Позивачем дату та час підписання.

Таким чином, Позивачем не доведено, що ПАТ «КБ «Актив-Банк» був належним чином повідомлений про час та дату підписання Основних договорів, в зв'язку з тим, що матеріали справи не містять доказів отримання повідомлення.

Відповідач зазначає, що Позивачем не виконані умови пп.6.8.1. та пп.6.8.2. п. 6.8. Попереднього договору щодо здійснення оплати в розмірі 60 000 000 (шістдесят мільйонів) гривень до моменту укладення Основних договорів або направлення повідомлення про готовність укладення основних договорів. Також Банком неодноразово надавались пояснення та відповідні письмові докази щодо не виконання з боку поручителя та майнового поручителя зобов'язань Позивача в частині здійснення оплати за договором, в тому числі й щодо фактичних обставин як укладення зазначених договорів поруки/застави, так і фактичних обставин, що зумовлюють неможливість їх виконання.

Скаржник зазначає, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Положеннями п. 6.6. Попереднього договору встановлено, що Основні договори мають бути укладені протягом 8 (восьми) календарних місяців з дня укладення Попереднього договору, таким чином, строк встановлений Попереднім договором на укладення Основних договорів сплинув 06.01.2015. Приймаючи до уваги, що оплата Позивачем у встановлені Попереднім договором строки до 19.08.2014 на користь ПАТ «КБ «Актив - Банк» не здійснена, згода АТ «Укрексімбанк» не отримана, тобто відсутні підстави для направлення Позивачем повідомлення про готовність укласти Основні договори, вимоги Попереднього договору Позивачем не виконані, отже зобов'язання за Попереднім договором в силу ст. 635 ЦК України припинились і не підлягають виконанню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" було прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 26.04.2017 року.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що АТ «Укрексімбанк» вважає Рішення незаконним та необгрунтованим.

Скаржник також вказує, що Суд першої інстанції дійшов в Рішенні незаконного та необгрунтованого висновку про відсутність необхідності у згоді іпотекодержателя на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Апелянт зазначає, що висновки суду І інстанції щодо надання згоди АТ «Укрексімбанк» на відчуження прелмету іпотеки за Іпотечними договорами не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" було прийнято до провадження, об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив - Банк" Луньо Іллі Вікторовича, розгляд справи призначено на 26.04.2017 року.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у судовому засіданні, що відбулось 26.04.2017 року, оголошено перерву до 24.05.2017 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 24.04.2017 року запереченнями, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа-3, згідно з поданим до суду 25.04.2017 року відзивом, підтримала вимоги викладені в апеляційній скарзі та просить рішення скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач, згідно з поданим до суду 26.04.2017 року поясненями, додатково підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та повторно просить оскаржуване рішення скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити з урахуванням поданих пояснень.

Третя особа-2, згідно з поданим до суду 23.05.2017 року поясненнями зазначив, що оцінивши в сукупності дійсність права власності в ТОВ «Сонас» на майно, що пропонувалось Банку для передачі в іпотеку, відсутність будь яких обтяжень на таке майно, наявність в обох сторін волевиявлення щодо укладення Договору іпотеки, та який в подальшому було вчинено в письмовій формі із зазначенням істотних умов, посвідчено приватним нотаріусом а також в інтересах Банку було зареєстровано обтяження щодо предмету іпотеки, то зазначеним підтверджується факт дотримання Банком та ТОВ «Сонас» загальних вимог необхідних для чинності Договору іпотеки.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

07.05.2014 року між позивачем (на той час - ТОВ "Синонім") та відповідачем був укладений Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 593.

Відповідно до умов Попереднього договору сторони домовилися укласти основні договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими відповідач зобов'язався передати у власність позивача нерухоме майно:

- Основний договір № 1 - договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з № 64 по № 68 (групи приміщень № 3), № 3,4,5 (групи приміщень № 4), з № І по № ХVI підвалу, з № 1 по № 48 (групи приміщень № 3), № 1 (групи приміщень № 4), з № І по № ХХ першого поверху, з № 1 по № 32 (групи приміщень № 5), з № І по № ІV другого поверху, з № 1 по № 26 (групи приміщень № 6), з № І по № ІV третього поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 7), з № І по № VІ четвертого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 8), з №№ І, ІІ, ІІІ п'ятого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 9), з №№ І, ІІ, ІІІ шостого поверху - офіси загальною площею 3904,90 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська № 3 (літера А), а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (об'єкт № 1);

- Основний договір № 2 - договір купівлі-продажу підземного паркінгу загальною площею 409,60 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (об'єкт № 2);

- Основний договір № 3 - договір купівлі-продажу квартири № 1, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат житловою площею 110,70 кв.м., загальною площею 194,20 кв.м, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (об'єкт № 3);

- Основний договір № 4 - договір купівлі-продажу квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат житловою площею 84,80 кв.м., загальною площею 186,50 кв.м, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (об'єкт № 4).

Також сторони погодили істотні умови Основних договорів шляхом викладення тексту цих договорів у додатках до Попереднього договору.

Як встановлено судом, рішення про придбання об'єктів нерухомого майна та укладення попереднього договору з метою укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна з ПАТ "КБ "Актив-Банк" було прийняте Загальними зборами учасників ТОВ "Синонім" згідно з протоколом № 01-05/2014 від 01.05.2014 року

З іншого боку, відповідно до п.п. 6.4 - 6.5 Статуту ПАТ "КБ "Актив-Банк" Правлінням банку було прийняте рішення від 28.04.2014 року, оформлене протоколом № 57/1, про продаж майна, що знаходиться у власності ПАТ "КБ "Актив-Банк" за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3. Згода на продаж об'єктів нерухомості була надана Розпорядженням Голови Спостережної ради від 28.04.2014 року

Підписання уповноваженими представниками обох сторін Попереднього договору підтверджується наявними у справі копією дублікату Попереднього договору та копією примірника Попереднього договору, підписаного учасниками правочину із посвідчувальним написом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., що зареєстрований в реєстрі за № 593 та зберігається у справах нотаріуса.

З матеріалів справи вбачається, що обставини, пов'язані з укладенням зазначеного Попереднього договору були встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 15.07.2015 року у справі № 910/20829/14, яким було відмовлено у позові ПАТ "КБ "Актив-Банк" до ТОВ "Синонім", треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про визнання нікчемним Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.2014 року Вказане рішення господарського суду м. Києва залишене в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2016 року.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на це, обставини, які були встановлені у справі № 910/20829/14, на час розгляду даної справи є такими, що не підлягають повторному доказуванню відповідно до приписів ст. 35 ГПК України, а встановлені судовими рішеннями у тій справі факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

За умовами пункту 6.6 Попереднього договору сторони домовились, що Основні договори мають бути укладені протягом 8 календарних місяців з дня укладання Попереднього договору.

Судом встановлено, що 21.07.2014 року листом № 193-01/4630 третя особа-1 (ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") повідомила відповідача про те, що нею прийнято рішення про надання відповідачу згоди на відчуження нерухомого майна на користь позивача за ринковою вартість, але не нижче заставної вартості зазначеного майна, без припинення обтяження даного майна іпотекою.

Листом від 24.09.2014 року позивач направив відповідачу (ПАТ "КБ "Актив-Банк") Повідомлення про готовність укласти Основні договори та проінформував відповідача про те, що укладення Основного договору № 1, Основного договору № 2, Основного договору № 3, Основного договору № 4 відбудеться в наступному порядку: Дата та час укладення і нотаріального посвідчення Основних договорів - 30 вересня 2014 року 10.00 година. Місце укладення та нотаріального посвідчення Основних договорів - офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за адресою: 01001, АДРЕСА_1; тел.: НОМЕР_2. Також у Повідомленні від 24.09.2014 року позивач зазначив перелік документів, які відповідач повинен надати для нотаріального посвідчення Основних договорів (правовстановлюючі документи на нерухоме майно; технічний паспорт БТІ на нерухоме майно; Статут ПАТ "КБ "Актив-Банк"; витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо продавця станом на 26.09.2014 року; витяг з ЄДРПОУ щодо продавця; рішення уповноваженого органу продавця на продаж нерухомого майна; документи, що підтверджують повноваження особи, яка підписує договори від імені продавця; паспорт та довідка про реєстраційний номер облікової картки платника податку особи, яка підписує договори від імені продавця; довідки за формою № 3 щодо об'єкту № 3 та об'єкту № 4).

Крім того, разом із Повідомленням від 24.09.2014 року позивач направив відповідачу проекти Основного договору № 1, Основного договору № 2, Основного договору № 3, Основного договору № 4, підписані з боку позивача, за формою, встановленою Додатком № 1 до Попереднього договору.

Проте, відповідач у визначений термін до офісу нотаріуса не з'явився та ухилився від нотаріального посвідчення договорів. Так, 30.09.2014 року о 10 годині у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Софіївська, 8, офіс 2, нотаріусом була встановлена особа та перевірені повноваження директора ТОВ "Синонім". Також Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. на підставі статті 49 Закону України "Про нотаріат" була складена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.10.2014 року, де зазначено, що договір купівлі-продажу є двостороннім договором, для укладання якого необхідне волевиявлення щодо його укладання як покупця, так і продавця, представник продавця ПАТ "КБ "Актив-Банк" до нотаріуса не з'явився, правовстановлюючі документи на нерухоме майно не надав. За таких обставин позивач, вважаючи, що його права та охоронювані законом інтереси порушені, звернувся з даним позовом до суду.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 27.11.2015 року позивач просить вважати укладеними та визнати дійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме:

- договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з № 64 по № 68 (групи приміщень № 3), № 3, 4, 5 (групи приміщень № 4), з № І по № ХVI підвалу, з № 1 по № 48 (групи приміщень № 3), № 1 (групи приміщень № 4), з № І по № ХХ першого поверху, з № 1 по № 32 (групи приміщень № 5), з № І по № ІV другого поверху, з № 1 по № 26 (групи приміщень № 6), з № І по № ІV третього поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 7), з № І по № VІ четвертого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 8), з №№ І, ІІ, ІІІ п'ятого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 9), з №№ І, ІІ, ІІІ шостого поверху - офіси загальною площею 3904,90 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська № 3 (Літера А), а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості;

- договір купівлі-продажу підземного паркінгу загальною площею 409,60 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості;

- договір купівлі-продажу квартири № 1, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат, житловою площею 110,70 кв.м. загальною площею 194,20 кв.м., а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості;

- договір купівлі-продажу квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат, житловою площею 84,80 кв.м. загальною площею 186,50 кв.м., а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладений Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.2014., відповідно до умов якого сторони домовилися укласти основні договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими відповідач зобов'язався передати у власність позивача нерухоме майно, Позивач виконав зобов'язання по оплаті завдатку в рахунок оплати нерухомого майна за основними договорами. Відповідач ухиляється від укладення основних договорів купівлі-продажу.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частин 1, 2 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Згідно з ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Статтею 182 Господарського кодексу України передбачено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Таким чином, попередній договір встановлює правові відносини його учасників з укладення основного договору в майбутньому. Сторони, пов'язані попереднім договором, не можуть відмовитися від укладення основного договору. У випадку ухилення сторони, яка отримала проект основного договору, від його підписання потерпіла сторона має право в судовому порядку вимагати укладення основного договору.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ст.ст. 655, 656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем укладений Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 593. Відповідно до умов Попереднього договору сторони домовилися укласти Основні договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими відповідач зобов'язався передати у власність позивача нерухоме майно:

- Основний договір № 1 - Договір купівлі-продажу: нежитлових приміщень з № 64 по № 68 (групи приміщень № 3), № 3,4,5 (групи приміщень № 4), з № І по № ХVI підвалу, з № 1 по № 48 (групи приміщень № 3), № 1 (групи приміщень № 4), з № І по № ХХ першого поверху, з № 1 по № 32 (групи приміщень № 5), з № І по № ІV другого поверху, з № 1 по № 26 (групи приміщень № 6), з № І по № ІV третього поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 7), з № І по № VІ четвертого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 8), з №№ І, ІІ, ІІІ п'ятого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 9), з №№ І, ІІ, ІІІ шостого поверху - офіси загальною площею 3904,90 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська № 3 (Літера А), а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (Об'єкт № 1);

- Основний договір № 2 - Договір купівлі-продажу підземного паркінгу загальною площею 409,60 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (Об'єкт № 2);

- Основний договір № 3 - Договір купівлі-продажу квартири № 1, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат, житловою площею 110,70 кв.м. загальною площею 194,20 кв.м, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (Об'єкт № 3);

- Основний договір № 4 - Договір купівлі-продажу квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат, житловою площею 84,80 кв.м. загальною площею 186,50 кв.м, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості (Об'єкт № 4).

Відповідно до пункту 6.8 Попереднього договору покупець сплачує продавцю за Об'єкти № 1, № 2, № 3, № 4 договірну ціну в національній валюті України, яка за усі вищезазначені Об'єкти складає разом 60 000 000,00 грн. Згідно з підпунктом 6.8.2. Попереднього договору в рахунок оплати продавцю покупцем договірної ціни, покупець зобов'язаний в строк до 19.08.2014 року сплатити завдаток в сумі 44 500 000 грн. шляхом перерахування його на рахунок продавця. Зобов'язання покупця по сплаті завдатку забезпечуються заставою та порукою, наданими третіми особами. Сторони домовились, що у разі невиконання покупцем зобов'язання перед продавцем по сплаті завдатку у встановлений строк та в день виникнення у продавця права на звернення стягнення на предмет застави, наданий майновим поручителем, відповідно до умов договорів застави та/або права на договірне списання коштів з рахунків поручителів відповідно до умов договорів поруки, зобов'язання покупця по сплаті завдатку вважаються виконаними та припиненими за домовленістю сторін відповідно до статті 604 Цивільного кодексу України в частині, що дорівнює вартості предмету застави та/або сумі коштів, право на договірне списання яких виникло.

Як вбачається зі змісту Статуту Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», погодженого Національним банком України 24.05.2013 р., зареєстрованого 03.06.2014 року, Правління Банку надає попередню згоду на укладення Банком угод на суму, що перевищує еквівалент 100000 доларів США за курсом Національного банку України на дату їх укладення, зокрема, щодо придбання або відчуження нерухомого майна, включаючи земельні ділянки (підпункт 12 п. 6.5.4 Статуту). Рішення Правління буде вважатися прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше половини членів Правління, присутніх на засіданні (п. 6.5.5 Статуту). Голова Спостережної ради за поданням Голови Правління Банку своїм письмовим розпорядженням надає попередню згоду на укладення Банком угод на суму, що перевищує еквівалент 3 000 000 (три мільйони) доларів США за курсом Національного банку України на дату їх укладення, зокрема, щодо придбання або відчуження нерухомого майна, включаючи земельні ділянки (п. 6.4.4 Статуту).

Як встановлено судом першої інстанції, Правлінням ПАТ «КБ «Актив-Банк» прийняте рішення від 28.04.2014 року, протокол № 57/1, більшістю голосів членів Правління, присутніх на засіданні, про продаж майна, що знаходиться у власності ПАТ «КБ «Актив-Банк» за адресою м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3. Згода на продаж об'єктів нерухомості надана Розпорядженням Голови Спостережної ради від 28.04.2014 року

Рішення про придбання об'єктів нерухомого майна та укладення попереднього договору щодо зобов'язання укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна та договори купівлі-продажу нерухомого майна з відповідачем прийнято загальними зборами учасників позивача, протокол № 01-05/2014 від 01.05.2014 року

Факт підписання Попереднього договору уповноваженими представниками сторін підтверджується дублікатом Попереднього договору та копією примірника оригіналу Попереднього договору, зареєстрованого в реєстрі за № 593, який зберігається у справах нотаріуса, підписаний учасниками правочину із посвідчувальним написом. Копія примірника Попереднього договору, який зберігається у справах нотаріуса, видана Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни на заяву позивача як сторони Попереднього договору.

Обставини, які пов'язані з укладенням Попереднього договору, вже досліджувалися судами, а саме, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 року у справі № 910/20829/14, яке залишене в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2016 року, за позовом ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» до ТОВ «Синонім», треті особи без самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про визнання нікчемним Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.2014 року

А тому обставини, які були встановлені у справі № 910/20829/14, під час провадження у даній справі є такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Листом від 21.07.2014 № 193-01/4630 третя особа 1 повідомила відповідача про те, що третьою особою 1 прийнято рішення про надання відповідачу згоди на відчуження на користь позивача нерухомого майна за ринковою вартість, але не нижче заставної вартості зазначеного майна, без припинення обтяження даного майна іпотекою.

Листом від 24.09.2014 року позивач направив відповідачу Повідомлення про готовність укласти Основні договори та повідомив відповідача про те, що укладення Основного договору № 1, Основного договору № 2, Основного договору № 3, Основного договору № 4 відбудеться в наступному порядку: 1. Дата та час укладення та нотаріального посвідчення Основних договорів - 30 вересня 2014 року 10 година. 2. Місце укладення та нотаріального посвідчення Основних договорів - офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федірівни за адресою 01001, АДРЕСА_1; тел.: НОМЕР_2. Також позивач зазначив у Повідомленні від 24.09.2014 року перелік документів, які відповідач повинен надати для нотаріального посвідчення Основних договорів (правовстановлюючі документи на нерухоме майно; технічний паспорт БТІ на нерухоме майно; Статут ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк»; витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо Продавця станом на 26.09.2014 року; витяг з ЄДРПОУ щодо Продавця; рішення уповноваженого органу Продавця на продаж нерухомого майна; документи, що підтверджують повноваження особи, яка підписує договори від імені Продавця; паспорт та довідка про реєстраційний номер облікової картки платника податку особи, яка підписує договори від імені Продавця; довідки за формою № 3 щодо Об'єкту № 3 та Об'єкту № 4). Також позивач разом із Повідомленням від 24.09.2014 року направив відповідачу проекти Основного договору № 1, Основного договору № 2, Основного договору № 3, Основного договору № 4, підписані з боку позивача, за формою, встановленою Додатком № 1 до Попереднього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Свідоцтва приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, виданого 30.09.2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1405, Товариство з обмеженою відповідальністю «Синонім» в особі директора ОСОБА_12 30.09.2014 року о 10 годині знаходилось в приміщенні за адресою м. Київ, вул. Софіївська, 8, офіс 2. При цьому нотаріусом була встановлена особа та перевірені повноваження директора позивача. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною складена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.10.2014 року Відповідно до зазначеної Постанови 30.09.2014 року до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. звернувся директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Синонім» з проханням про посвідчення Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 3904,90 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська № 3 (Літера А), а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості, Договору купівлі-продажу підземного паркінгу загальною площею 409,60 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, Договору купівлі-продажу квартири № 1, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат, житловою площею 110,70 кв.м загальною площею 194,20 кв.м, Договору купівлі-продажу квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3, що складається з 2 кімнат, житловою площею 84,80 кв.м загальною площею 186,50 кв.м ОСОБА_12 було надано документи, що посвідчують її особу, документи на підтвердження своїх повноважень, лист третьої особи від 21.07.2014 року № 193-01/4630, оригінал дублікату Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 593, лист позивача від 24.09.2014 року

Нотаріус відмовила у посвідченні Договорів купівлі-продажу з підстав, що договір купівлі-продажу є двостороннім договором, для укладання якого необхідне волевиявлення щодо його укладання як покупця, так і продавця, представник продавця Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до нотаріуса не з'явився, правовстановлюючі документи на нерухоме майно не надав. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та/або не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Зі змісту Попереднього договору вбачається, що позивач та відповідач визначили та погодили всі умови основних договорів шляхом погодження тексту основних договорів в Додатку № 1. Позивач направив відповідачу пропозицію про укладення основних договорів відповідно до частини третьої ст. 635 Цивільного кодексу України шляхом направлення проектів основних договорів відповідно до частини третьої ст. 182 Господарського кодексу України.

Пунктом 6.7 Попереднього договору передбачено, що у випадку, якщо в обумовлений строк Продавець відмовляється укласти Основні договори, спір передається на вирішення суду у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач в своїх поясненнях посилається на те, що відповідно до пункту 6.6 Попереднього договору основні договори повинні бути укладені протягом 8 календарних місяців з дня укладання Попереднього договору, тобто до 06.01.2015 року, і, враховуючи, що ця дата минула, відповідач вважає, що зобов'язання за Попереднім договором припинилися.

Відповідно до ст. 635 Цивільного кодексу України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 182 Господарського кодексу України зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Як встановлено судом, листом від 24.09.2014 року позивач направив відповідачу Повідомлення про готовність укласти основні договори разом із проектом основних договорів, що підтверджується матеріалами справи. З огляду на це зобов'язання, встановлене Попереднім договором, не припинилося та є дійсним, оскільки позивач направив відповідачу пропозицію про укладення основних договорів з проектами таких договорів.

Судом також встановлено, що відбулося часткове виконання Основних договорів шляхом оплати завдатку за Попереднім договором в рахунок оплати договірної ціни за Основними договорами.

Між позивачем, відповідачем та компанією «Істерн Секьюрітіз Інк» (Поручитель) був укладений Договір поруки від 08.05.2014 року, за умовами якого (пункти 1.1, 1.2 Договору поруки) компанія «Істерн Секьюрітіз Інк», як Поручитель, зобов'язується перед Продавцем нести солідарну відповідальність за виконання Покупцем на користь Продавця зобов'язання, що виникає із Попереднього договору щодо надання в строк до 19.08.2014 року завдатку в розмірі 44 500 000,00 грн. в забезпечення сплати Договірної ціни за Основними договорами (Зобов'язання). Поручитель відповідає перед Продавцем разом з Покупцем як солідарні боржники. При цьому Поручитель несе солідарний обов'язок за виконання Зобов'язання в сумі, не більше еквівалентній 1 970 000,00 Євро за курсом Національного банку України станом на дату виконання Зобов'язання Поручителем.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 Договору поруки Поручитель у разі невиконання Покупцем Зобов'язання перед Продавцем у строк, передбачений Попереднім договором, несе обов'язок виконати Зобов'язання в сумі 1 970 000,00 Євро на вимогу Продавця або за власною ініціативою. Сторони домовились, що Продавець у разі невиконання Покупцем Зобов'язання у встановлений строк має право на договірне списання коштів з рахунків Поручителя, які відкриті в банківській установі Продавця. Продавець має право, а Поручитель цим беззаперечно та безвідклично доручає Продавцю самостійно списати в порядку договірного списання грошові кошти в сумі Зобов'язання, але не більше еквівалентній 1 970 000,00 Євро за курсом Національного банку України станом на дату виникнення права на договірне списання, та направити списані таким чином грошові кошти Поручителя в рахунок виконання Зобов'язання Покупця за Попереднім договором. Отримувачем таких коштів є Продавець. У випадку якщо кошти на рахунку Поручителя виражені у валюті іншій, ніж валюта Зобов'язання, зарахування отриманих внаслідок здійснення договірного списання грошових коштів в рахунок Зобов'язання здійснюється шляхом перерахування іноземної валюти в гривню з використанням курсу Національного банку України станом на дату виникнення права на договірне списання. Право на договірне списання коштів з рахунків Поручителя в рахунок виконання Зобов'язання виникає у Продавця в день, коли Зобов'язання повинно бути виконане відповідно до Попереднього договору та є невиконаним.

Відповідно до пункту 2.4 Договору поруки у разі невиконання Покупцем Зобов'язання перед Продавцем у встановлений строк та в день виникнення у Продавця права на договірне списання коштів з рахунків Поручителя відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Договору поруки, Зобов'язання вважається частково виконаним та припиненим за домовленістю Сторін відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України в частині, що дорівнює сумі грошових коштів на рахунках Поручителя в банківській установі Продавця, обчисленої за правилами, передбаченими п. 2.2 Договору поруки. При цьому сума виконаного та припиненого таким чином Зобов'язання розподіляється наступним чином: в рахунок оплати Договірної ціни за Основним договором № 1 - 84 % суми, в рахунок оплати Договірної ціни за Основним договором № 2 - 8,33 % суми, в рахунок оплати Договірної ціни за Основним договором № 3 - 3,92 % суми, в рахунок оплати Договірної ціни за Основним договором № 4 - 3,75 % суми.

Поручитель компанія «Істерн Секьюрітіз Інк» має відкритий рахунок в ПАТ «КБ «Актив-Банк» № 07, про що укладений Договір на відкриття та обслуговування інвестиційних рахунків № RKO-1-400072-14 від 30.05.2014 року Залишок коштів на рахунку Компанії «Істерн Секьюрітіз Інк» станом на день виникнення права на договірне списання складає 1 995 000,00 Євро, що підтверджується банківською випискою.

Враховуючи, що позивач не виконав зобов'язання по оплаті в строк до 19.08.2014 року завдатку в сумі 44 500 000 грн., у відповідача на підставі п. 2.3 Договору поруки виникло право на договірне списання коштів з рахунків Поручителя (компанії «Істерн Секьюрітіз Інк») в рахунок виконання Зобов'язання в частині, що дорівнює еквіваленту 1 970 000,00 Євро за курсом Національного банку України станом на дату виконання Зобов'язання Поручителям. Дата виконання Зобов'язання Поручителем - 19.08.2014 року Курс гривні до Євро, встановлений Національним банком України станом на 19.08.2014 року - 1733,4432 грн. за 100 Євро.

Таким чином, зобов'язання по оплаті завдатку позивачем припинилося частково 19.08.2014 року в сумі 34 148 831 грн. (1 970 000, 00 Євро х 1733,4432 грн. : 100 Євро) в результаті виникнення права на договірне списання коштів з рахунку поручителя компанії «Істерн Секьюрітіз Інк» та припинення зобов'язання по оплаті за домовленістю сторін відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України.

Відповідач посилається на те, що залишок за період з 11.07.2014 року по 08.09.2014 року на рахунку компанії «Істерн Секьюрітіз Інк» № 07 (978) залишок грошових коштів становив 1 000 000,00 Євро та на рахунку № 07 (980) залишок грошових коштів становив 202,52 грн.

Як встановлено судом, 09.07.2014 року компанія «Істерн Секьюрітіз Інк» подала до банку платіжне доручення на перерахування суми 497 500 Євро з призначенням платежу «на власний рахунок в іншому банку». 11.07.2014 року компанія «Істерн Секьюрітіз Інк» подала до банку інше платіжне доручення на перерахування суми 497 500 Євро з призначенням платежу «на власний рахунок в іншому банку». Однак, платіжне доручення від 09.07.2016 року та платіжне доручення від 11.07.2016 року на загальну суму 995 000 Євро не були виконані банком. Відповідно до п. 3.1.3 вказаного вище Договору на відкриття та обслуговування інвестиційних рахунків Банк зобов'язався своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та інших нормативних актів, що регулюють порядок здійснення таких операцій. Строки виконання платіжних доручень встановлені статтею 8 Закону. Відповідно до п. 8.1, 8.4 ст. 8 Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Також п. 2.2. Договору передбачено, що доручення Клієнта, які містяться в розрахунковому документі, виконуються у день надходження такого документа до Банку, якщо документ подано протягом операційного часу. В разі подання розрахункового документа після закінчення операційного часу - він виконується не пізніше наступного робочого дня.

Таким чином, строк виконання платіжних доручень компанії «Істерн Секьюрітіз Інк» не міг перевищувати три операційні дні, встановлені для міжбанківського переказу. Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України не передбачено списання коштів з рахунку клієнта, якщо його розрахунковий документ не виконується через відсутність коштів на кореспондентському рахунку банку. Таким чином, після 26.06.2016 року жодних операцій із списання коштів із рахунку № 07 (978) компанії «Істерн Секьюрітіз Інк» не здійснювалось. Тому залишок коштів на рахунку 07 (978) не змінювався у порівнянні з 26.06.2016 року та становив суму 1 995 000 Євро, оскільки жодних коштів на інші рахунки компанії «Істерн Секьюрітіз Інк» не було перераховано в зв'язку з невиконанням платіжних доручень.

Відповідач посилається на те, що договірного списання коштів з рахунку поручителя в рахунок виконання зобов'язання позивача за Попереднім договором не здійснено, а рахунок поручителя є інвестиційним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором, із якого виникло зобов'язання по оплаті (Попередній договір), прямо передбачений одним із способів виконання - в день виникнення у Продавця права на договірне списання коштів з рахунків поручителів, зобов'язання Покупця по сплаті завдатку вважаються виконаними та припиненими за домовленістю Сторін відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України в частині, що дорівнює сумі коштів, право на договірне списання яких виникло. Аналогічні положення передбачені Договором поруки, який є трьохстороннім, а отже ним регулюються і відносини між Продавцем і Поручителем, і відносини між Продавцем та Покупцем. Внаслідок укладення Договору поруки виникло солідарне зобов'язання Покупця та Поручителя перед Продавцем по оплаті завдатку. Договором поруки також прямо передбачений спосіб виконання цього зобов'язання - відповідно до пункту 2.4 Договору поруки у разі невиконання Покупцем Зобов'язання перед Продавцем у встановлений строк та в день виникнення у Продавця права на договірне списання коштів з рахунків Поручителя зобов'язання вважається частково виконаним та припиненим за домовленістю Сторін відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України в частині, що дорівнює сумі грошових коштів на рахунках Поручителя в банківській установі Продавця.

Таким чином, сторони у Попереднього договорі та Договорі поруки (позивач, відповідач, поручитель) визначили спосіб виконання та підстави припинення зобов'язання. Таке виконання не пов'язане з безпосереднім рухом коштів, а обумовлене лише набуттям права на договірне списання, яким відповідач може безперешкодно скористатися.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Відповідно до ст. 26 зазначеного Закону платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать інвестиційні рахунки, що відкриваються нерезидентам-інвесторам в уповноважених банках України для здійснення інвестиційної діяльності в Україні.

З огляду на це, інвестиційний рахунок є різновидом поточного банківського рахунку, щодо якого чинним законодавством не передбачено жодних виключень із загального порядку стосовно договірного списання грошей із рахунку.

Крім того, виконання зобов'язань по оплаті завдатку за Попереднім договором здійснювалось шляхом звернення стягнення відповідачем на майнові права на депозит, розміщений MEINL BANK Aktiengesellschaft на вкладному рахунку відповідно до Договору про міжбанківський депозит № 110314/DP01 від 11.03.2014 року Між Заставодержателем (відповідач) та MEINL BANK Aktiengesellschaft (Заставодавець) укладений Договір застави майнових прав на міжбанківський депозит № 0805/PL від 08.05.2014 року Факт зарахування коштів на депозит Заставодавцем MEINL BANK Aktiengesellschaft підтверджений SWIFT-повідомленням про перерахування коштів в сумі 500 00,00 Євро на користь відповідача. Відповідно до п. 1.1 Договору застави Заставодавець з метою забезпечення належного виконання частини Основного Зобов'язання передає в заставу Предмет застави. Заставодержатель має право у разі невиконання Боржником Основного Зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Боржником є позивач. Основне зобов'язання означає грошові кошти Боржника перед Заставодержателем за Попереднім договором, відповідно до якого Боржник зобов'язаний в строк до 19.08.2014 року надати Заставодержателю завдаток в розмірі 44 500 000,00 грн. шляхом перерахування його на рахунок Заставодержателя. Застава за Договором застави забезпечує частину Основного зобов'язання в сумі, що є еквівалентом 530 000 Євро за курсом Національного банку України на дату звернення стягнення на Предмет застави. Предмет застави означає належні Заставодавцю майнові права на грошові кошти відповідно до Договору про міжбанківський депозит № 110314/DP01 від 11.03.2014 року, що розміщені на вкладному рахунку в Заставодержателя в розмірі 500 00,00 Євро, а також нараховані на них проценти, але в сумі, що не перевищує 30 000,00 Євро, а саме - право Заставодавця вимагати від Заставодержателя повернення (виплати) вкладу та процентів.

Відповідно до Розділу 4 Договору застави звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя будь-яким зі способів, зокрема, шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених Договором застави застережень про задоволення вимог Заставодержателя. Заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на Предмет застави - зокрема, відступлення Заставодержателю права вимоги у разі, якщо Предметом застави є право вимоги (майнові права). Звернення стягнення на Предмет застави можливе шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору застави та не потребує укладення Сторонами окремого договору чи будь-якого іншого додаткового підтвердження погодження. Зарахування отриманих від реалізації Предмету застави грошових коштів у валюту Основного зобов'язання здійснюється з використанням курсу НБУ на дату зарахування. Положення пункту 4.7 разом з іншими положеннями Договору застави являють собою окремий договір (правочин) про уступку (відступлення) Заставодержателю майнових прав (прав вимоги), що складають Предмет застави. В силу зазначеного в цьому пункті Заставодавець здійснює уступку (відступає) Заставодержателю під відкладальною обставиною, а Заставодержатель набуває всі майнові права (права вимоги) Заставодавця, що є Предметом застави, і стає кредитором за такими правами. Відкладальною обставиною (умовою), з настанням якої уступка (відступлення) Заставодавцем Заставодержателю майнових прав (прав вимоги), що складають Предмет застави, вважається такою, що відбулася, і Заставодержатель вважається таким, що став кредитором відносно таких майнових прав (прав вимоги), є момент настання Негативної обставини. Відповідно до підпункту (1) п. 3.1 Договору застави Негативною обставиною є невиконання, несвоєчасне, не в повному обсязі або неналежне виконання Боржником Основного Зобов'язання.

20.08.2014 року відповідач вручив Заставодавцю MEINL BANK Aktiengesellschaft повідомлення про настання Негативної обставини та набуття прав шляхом уступки на користь банку права вимоги за Договором про міжбанківський депозит № 110314/DP01 від 11.03.2014 року на підставі Договору застави.

Відповідно до ст. 32 Закону якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право. З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Таким чином, відповідачем здійснено звернення стягнення на Предмет застави - майнові права за Договором про міжбанківський депозит № 110314/DP01 від 11.03.2014 року, та відповідач набув права кредитора за цим Договором. Відповідач набув права кредитора за Договором про міжбанківський депозит № 110314/DP01 від 11.03.2014 року, а зобов'язання по оплаті завдатку в рахунок сплати Договірної ціни за Основними договорами виконане в частині, що дорівнює еквіваленту 522 361,29 Євро за курсом Національного банку України станом на дату звернення стягнення. Дата звернення стягнення - 20.08.2014 року, сума депозиту - 500 000,00 євро, сума процентів за депозитом станом на 20.08.2014 року - 22 361,29 євро, із розрахунку 10 % річних. Таким чином, сума процентів нарахованих за період із 11.03.2014 року по 20.08.2014 року становить: Сума процентів за депозитом за 1 день, євро 138,89 (500 000.00 : 360 х 100 %); Період нарахування процентів 161 (11.03.2014 року - 29.08.2014 року); Сума процентів за депозитом за період нарахування 22 361,29 Євро (138,89 х 161); Курс гривні до Євро, встановлений Національним банком України станом на 20.08.2014 року - 1765,8097 грн. за 100 Євро.

Отже, зобов'язання по оплаті завдатку виконане позивачем в сумі 9 223 906 гривень (522 361,29 Євро х 1765,8097 грн. : 100 Євро) за рахунок звернення стягнення на право вимоги майнового поручителя MEINL BANK Aktiengesellschaft.

Не приймаються посилання відповідача на те, що банк не здійснив належні облікові операції з набуття прав вимоги за Договором про міжбанківський депозит, оскільки це не спростовує факт, що відповідач звернув стягнення на предмет застави шляхом направлення повідомлення про звернення стягнення та набуття права вимоги за депозитним договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач виконав Основні договори. Решта суми сплачена платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 16.12.2015 року на суму 100 000 грн., платіжним дорученням № від 15.07.2016 року на суму 9 882 900,92 грн., платіжним дорученням № від 15.07.2016 року на суму 1 378 721,01 грн., платіжним дорученням № від 15.07.2016 року на суму 4 000 000,00 грн., платіжним дорученням № від 15.07.2016 року на суму 645 868,71 грн., платіжним дорученням № від 15.07.2016 року на суму 619 772,36 грн. Таким чином, сума 60 000 000 грн. сплачена позивачем повністю.

Не приймається посилання відповідача на те, що, що зобов'язання по оплаті завдатку виконано не в повному обсязі, а отже позивач не має права вимагати укладення основних договорів. За змістом ст. 182 Господарського кодексу України право вимагати укладення основного договору на підставі попереднього договору не пов'язано з оплатою будь-яких сум в рахунок оплати основних договорів. З огляду на це, право позивача на укладення основних договорів не обмежено тією обставиною, що позивач сплатив завдаток в сумі 43 372 737 гривні, а не 44 500 000 гривень як визначено Попереднім договором. За змістом ст. 220 Цивільного кодексу України право вимагати визнання договору дійсним не обмежено обсягом часткового виконання договору. Для правової оцінки важливий лише сам факт часткового виконання, незалежно від його розміру. З огляду на це, оплата позивачем в рахунок завдатку суми 43 472 637 гривні є достатнім для вимоги про визнання основних договорів дійсними.

Як вбачається із матеріалів справи, нерухоме майно, яке є предметом Основних договорів станом на день укладення Попереднього договору було предметом іпотеки за Договором іпотеки № 151119Z24 від 27.10.2014 року та Договором іпотеки № 151119Z25 від 27.10.2014 року, укладених між третьої особою 1 та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань ВАТ «Укрпідшипник» перед третьою особою 1 за кредитним договором.

У листі третьої особи 1 АТ «Укрексімбанк» від 21.07.2014 № 193-01/4630, який адресований голові правління відповідача та наявність якого не заперечують особи, які беруть участь у справі, зазначено про те, що АТ «Укрексімбанк» прийнято рішення про надання ПАТ «КБ «Актив-Банк» згоди на відчуження на користь ТОВ «Синонім» нерухомого майна за ринковою вартістю, але не нижче заставної вартості зазначеного майна, без припинення обтяження даного майна іпотекою. Ці обставини встановлені також рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 року у справі № 910/20829/14.

Кредитним комітетом АТ «Укрексімбанк» від 10.06.2014 року, протокол № 46/1, витяг із якого наданий в матеріали справи, прийнято рішення про надання ПАТ «КБ «Актив-Банк» згоди на відчуження на користь ТОВ «Синонім» нерухомого майна за ринковою вартістю, але не нижче заставної вартості зазначеного майна, без припинення обтяження даного майна іпотекою. Зазначене рішення Кредитного комітету затверджено рішенням Правління АТ «Укрексімбанк» від 11.06.2014 року, витяг із протоколу засідання Правління наданий у матеріали справи.

Третя особа 1 АТ «Укрексімбанк» посилається на те, що нею не надавалася згода на відчуження предмету іпотеки. Натомість, в рішенні Кредитного комітету, в рішенні Правління, листі від 21.07.2014 № 193-01/4630 йде мова про вже прийняте третьою особою 1 рішення про надання згоди, про яке повідомляється відповідач. Зміст рішень та листа дозволяє дійти висновку про те, що іпотекодержатель надав згоду на відчуження предметів іпотеки, а не збирається надати її в майбутньому. Письмовими доказами не підтверджується, що третя особа 1 має намір розглянути в майбутньому питання про надання згоди за певних умов або збирається скасувати вже прийняте рішення про надання згоди, якщо певні умови не будуть виконані.

Третя особа 2 Національний банк України посилається на те, що відчуження предметів іпотеки потребує погодження Національного банку України, оскільки майнові права за кредитним договором оформлені в заставу Національному банку.

Договір застави майнових прав № 02/02-10/1-ЗМП від 03.02.2014 року, який укладений між АТ «Укрексімбанк» та Національним банком України, який був чинний станом на момент надання третьою особою 1 згоди на відчуження предметів іпотеки, не передбачає необхідність погодження Національного банку на продаж предметів іпотеки, на перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, оскільки умови Кредитного договору та Договорів іпотеки жодним чином не змінюються в зв'язку з відчуженням предмету іпотеки.

Рішенням Кредитного комітету АТ «Укрексімбанк» від 10.06.2014 року, протокол № 46/1, постановлено узгодити п. 2 цього рішення з Національним банком України, а Правлінням АТ «Укрексімбанк» затверджено таке рішення Кредитного комітету. Пунктом 2 рішення Кредитного комітету постановлено надати ПАТ «КБ «Актив-Банк» згоди на відчуження на користь ТОВ «Синонім» нерухомого майна. Та обставина, що третя особа 1 прийняла рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна до отримання узгодження Національного банку є лише порушенням внутрішніх процедур АТ «Укрексімбанк» та жодним чином не впливає на чинність згоди АТ «Укрексімбанк» на відчуження предметів іпотеки.

Крім того, 30 березня 2015 року зобов'язання за Договором застави майнових прав № 02/02-10/1-ЗМП від 03.02.2014 року припинились внаслідок укладення договору про розірвання договору застави. Таким чином, майнові права за кредитом, в забезпечення виконання якого укладені договори іпотеки спірного нерухомого майна, станом на поточний момент не перебувають в заставі у Національного банку України, а отже відчуження предметів іпотеки не впливає на права та інтереси Національного банку України.

Не приймається посилання третьої особи 1, що позивачем та відповідачем не надані документи, які визначені в додатку до листа від 21.07.2014 року № 193-01/4630. Зазначені обставини зводяться виключно до дотримання внутрішніх процедур АТ «Укрексімбанк» та не впливають на чинність згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки у розумінні ст. 9 Закону України «Про іпотеку», якою передбачена лише обов'язкова наявність згоди іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки, а не наявність документів та погоджень, які можуть бути потрібні для надання згоди.

Не приймається також посилання третьої особи 1, що згода надана за умови здійснити продаж за ринковою вартістю, але не нижче заставної вартості. Чинне законодавство не передбачає право іпотекодержателя обумовлювати будь-яким чином свою згоду на відчуження предмета іпотеки, зокрема, шляхом визначення ціни продажу предмета іпотеки. Так, відповідно до ст.ст. 509, 510 Цивільного кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Згідно зі ст.ст. 626 - 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене, іпотекодержатель не має право обумовлювати будь-яким чином свою згоду на відчуження предмета іпотеки, зокрема, шляхом визначення ціни продажу предмета іпотеки.

Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 15.07.2015 року у справі № 910/20829/14 встановлено, що вартість нерухомого майна, яка підлягає відчуженню за Основними договорами, не є нижчою за ринкову ціну такого майна, та відсутні ознаки нікчемності Попереднього договору, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на викладене, позивач правомірно у визначений Попереднім договором термін листом від 24.09.2014 року направив відповідачу Повідомлення про готовність укласти основні договори та направив відповідачу проекти основних договорів.

Правовідносини, що є предметом розгляду, виникли на підставі Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, що був укладений між позивачем та відповідачем 07 травня 2014 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 № 545 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.09.2014 № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ 2АКТИВ-БАНК», згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03.09.2014 року по 03.12.2014 року.

Провадження по справі № 910/21911/14 порушено господарським судом м. Києва 14.10.2014 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 року № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК».

Таким чином, правовідносини, щодо яких розглядається спір, виникли між сторонами до запровадження в ПАТ «КБ «Актив-Банк» тимчасової адміністрації, провадження по справі було порушено під час тимчасової адміністрації, а з 24.12.2014 року розпочату процедуру ліквідації. На цей час відповідач перебуває в процедурі ліквідації.

Процедура ліквідації банку здійснюється у особливому порядку, який регулюється Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Закон «Про банки і банківську діяльність» та Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, які підлягають застосуванню до правовідносин, в яких стороною є банк, який ліквідується, а всі інші закони можуть застосовуватись до таких правовідносин лише в тій частині, що не суперечить положенням цих спеціальних законів, що передбачено приписам ч. 8 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 2 ст. 46 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Таким чином, з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку 24.12.2016 року відповідне майно втрачає властивості майна, правовий режим якого регулюється спеціальними нормами законодавства про іпотеку. Стосовно майна банку, який ліквідується, діє правовий режим, встановлений нормами Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на це, з дня призначення уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк», тобто з 24.12.2014 року, втратили чинність обмеження на розпорядження майном, які виникли в зв'язку з обтяженням майна іпотекою.

Норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які регулюють процедуру ліквідації банків, є спеціальними та мають пріоритет перед іншим законодавством у регулюванні правовідносин ліквідації банків. Ця правова позиція підтримується Верховним судом в аналогічних справах, які стосуються застосування норму ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» в процедурі ліквідації юридичних осіб.

Відповідно до ст.ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містить норму, аналогічну передбаченій п. 2 ст. 46 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пункту 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у чинній редакції) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Верховний суд України в постанові від 26 червня 2013 року у справі № 6-58цс13 досліджував обставини, пов'язані з відчуженням спірного майна, що було предметом іпотеки за договорами іпотеки, в процесі ліквідаційної процедури боржника та встановив неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, статей 9, 12 Закону України «Про іпотеку». Верховний суд зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом, однак він не має права без згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону України «Про іпотеку»). У справі, яка переглядається, спірне майно, що було предметом іпотеки за договорами застави та іпотеки, укладеними між боржником та банком, відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника. Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено.

У постанові Вищого господарського суду України від 31 травня 2011 р. по справі № 16/273д/10 суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки, укладених арбітражним керуючим у процесі ліквідації іпотекодавця (якого в установленому порядку визнано банкрутом та скасовано всі арешти майна боржника), оскільки застосуванню в цих правовідносинах підлягають норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а не норми ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку». Вищий господарський суд України погодився із висновком господарських судів попередніх інстанцій, що норма статті 12 Закону України «Про іпотеку» не може застосовуватись під час ліквідаційної процедури, що з визнанням боржника банкрутом всі без виключення обтяження його майна скасовуються за законом незалежно від будь-яких обставин, у тому числі й відсутності на те згоди обтяжувачів та їх про те обізнаності.

У постанові Вищого господарського суду України від 14 травня 2012 р. у справі № 34/676-54/255 суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що згода іпотекодержателя на реалізацію майна банкрута в процедурі банкрутства законом не вимагається в зв'язку з приорітетом норм законодавства про банкрутство над нормами Закону України «Про іпотеку». Під час продажу майна банкрута при виконанні постанови про визнання боржником банкрута знімаються всі обтяження, обмеження та арешти накладені на майно банкрута.

Відповідно до ст. 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу. Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вищий господарський суд України в постанові від 03 серпня 2016 року послався на ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України, які передбачають, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки; правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

У п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.102011 р/ № 11 «Про деякі питання практики застосування розділу XII 1 Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції і є обов'язковими для господарського суду під час нового розгляду справи, повинні бути максимально конкретними й стосуватися виключно вчинення господарським судом певних процесуальних дій та/або встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі і не були з'ясовані у прийнятті рішення або постанови господарського суду.

Таким чином, процесуальним законом встановлено, що вказівки касаційної інстанції не можуть стосуватися того, яка норма матеріального права повинна бути застосована та яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Такі обмеження випливають із необхідності дотримання принципу самостійності суду, що встановлений у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з яким, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

З огляду на викладене, суд зазначає, що Вищий господарський суд України не взяв до уваги, що іпотекодавець ПАТ «КБ «Актив-Банк» перебуває в процедурі ліквідації. З огляду на це, висновок Вищого господарського суду України в постанові від 03 серпня 2016 року суперечить правовій позиції Верховного суду України щодо застосування ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 586 Цивільного кодексу України під час проведення ліквідації іпотекодавця.

Правова позиція полягає в тому, що норми законодавства, яке регулює проведення ліквідаційної процедури мають приорітет над законодавством про заставу та іпотеку, а тому норми Закону України «Про іпотеку» в частині отримання згоди іпотекодержателя під час реалізації майна в ліквідаційній процедурі не підлягають застосуванню, оскільки з початком ліквідації боржника всі без виключення обтяження його майна скасовуються за законом незалежно від будь-яких обставин. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює процедуру ліквідації банків, є спеціальним та має пріоритет перед іншим законодавством у регулюванні правовідносин ліквідації банків. Положеннями цього Закону не передбачено згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури банку.

Застава є припиненою в силу закону відповідно до припису ч 1 ст. 593 Цивільного кодексу України (право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом). З огляду на це, відсутня необхідність отримання згоди іпотекодержателя ПАТ «Укрексімбанк» на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Крім того, відповідно до абзацу п'ятого ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини 2 ст. 593 Цивільного кодексу України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Оскільки з дня призначення уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» втратили чинність обмеження на розпорядження майном, які виникли в зв'язку з обтяженням майна іпотекою, то підлягає скасуванню також і державна реєстрація обтяження майна, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 151119Z24 від 27.10.2014 року та Договором іпотеки № 151119Z25 від 27.10.2014 року

Відповідно до частини третьої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Таким чином, нерухоме майно, яке є предметом основних договорів купівлі-продажу, включене до ліквідаційної маси банку, а кошти від його реалізації направляються на погашення вимог ПАТ «Укрексімбанк», які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, що ліквідується.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України преюдиційними є факти, встановлені під час вирішення іншого спору по суті.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує спір. А тому, преюдиційні факти слід відрізняти від оціночного судження щодо правових наслідків наявності певних обставин.

Відповідач, третя особа 1 та третя особа 2 помилково ототожнюють факти в розумінні ст. 35 ГПК України та оціночні судження (висновки), викладені в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016 року у справі № 826/14816/15.

Крім того, за змістом ст. 35 ГПК України преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрали законної сили, під час вирішення іншого спору по суті. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року у справі № 826/14816/15 скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016 року, справа направлена на новий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що під судовим рішенням у ч. 3 ст. 61 ЦПК України слід розуміти будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного (рішення, в тому числі і заочне, ухвала, судовий наказ), господарського та адміністративного судочинства. Як роз'яснено в п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не надається преюдиціального значення обставинам, зазначеним: у скасованих судових рішеннях (а в разі часткового скасування таких рішень - у скасованих їх частинах); у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 111-7 ГПК), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин.

З урахуванням викладеного, ухвала Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року № К/800/53817/15 не є судовим рішенням, яким вирішено спір по суті, а є лише судовим рішенням, яким вирішено вимоги касаційної скарги. З огляду на це, жодні з обставин, встановлених у справі № 826/14816/15, не можуть мати преюдиціального значення, оскільки судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а Вищий адміністративний суд України не вирішував спір по суті та не мав повноважень на встановлення обставин або визнання будь-яких обставин доведеними.

Не приймається посилання відповідача та третьої особи 2 на те, що спірне нерухоме майно включено до ліквідаційної маси банку, з огляду на наступне.

Позивач звернувся до ПАТ «КБ «Актив-Банк» з вимогою кредитора щодо включення до реєстру вимог кредиторів банку майнової вимоги стосовно передачі у власність об'єктів нерухомості на суму 43 372 737 грн., що дорівнює сумі сплаченого завдатку за нерухоме майно на підставі Попереднього договору. Після відмови банку у включенні майнових вимог позивача у цій справі до реєстру вимог кредиторів позивач у цій справі звернувся з позовом до адміністративного суду з вимогами визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «КБ «Актив-Банк» та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку майнову вимогу на суму 43 372 737 грн. стосовно передачі у власність об'єктів нерухомості. Окружним адміністративним судом м. Києва порушене провадження у справі № 826/14816/15 та постановою від 23.09.2015 року позов задоволено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2015 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено. Переглядаючи зазначені судові рішення в касаційному порядку Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.03.2016 року зазначив, що між сторонами існує спір про право, а саме право власності на нерухоме майно, яке є предметом попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 7 травня 2014 року, а в цій справі превалюють приватні відносини, з яких випливає спір про право власності на майно.

Таким чином, суд адміністративної юрисдикції визнав, що вирішення питання про виконання попереднього договору, набуття у власність нерухомого майна в процедурі ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» повинно вирішуватися господарським судом. Чинне законодавство не передбачає особливого порядку розгляду спорів до банків, що ліквідуються. Такі спори підлягають вирішенню в загальному позовному провадженні.

Суд не погоджується з твердженням третьої особи 2 про те, що початок процедури ліквідації банку унеможливлює задоволення позову та передачу майна банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Водночас Цивільним кодексу України (глава 50) встановлені підстави припинення зобов'язання. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає наслідком запровадження тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації банку безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах.

У даній справі зобов'язальною стороною по відношенню до позивача по виконанню Попереднього договору є банк, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Виходячи із підстав і предмета позову, позивач у будь-яких матеріально-правових відносинах з Фондом не перебуває. Відповідачем у цій справі є саме банк, між яким та позивачем існують матеріально-правові відносини з приводу виконання укладеного між ними Попереднього договору.

Ліквідація банків здійснюється в особливому порядку, відмінному від провадження у справах про банкрутство, та відсутній судовий порядок ліквідації банків. Отже, спори до банків, що ліквідуються, підлягають вирішенню в загальному позовному провадженні.

Чинне законодавство не містить приписів стосовно заборони розгляду судом позовної заяви до банку, що ліквідується, або припинення провадження у справі після початку ліквідації банку, так само, як і підстав відмови у задоволенні позовних вимог, які виникли до початку процедури ліквідації банку.

Запровадження тимчасової адміністрації і початок ліквідації банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист, а за взятими на себе зобов'язаннями відповідає банк. При відсутності у Законі заборони на подання позову і його вирішення в суді відмова в задоволенні вимог до банку, який ліквідується, до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, є порушенням права особи на судовий захист.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. Відповідно до ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; Відповідно до ч. 6 ст. 51 Закону майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Таким чином, Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не забороняє продаж майна банку, яке включене до ліквідаційної маси банку, у спосіб шляхом безпосереднього продажу юридичній або фізичній особі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52, ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Не приймаються доводи відповідача про те, що станом на день розгляду справи він не є власником майна, що є предметом спірних договорів купівлі-продажу, а, отже, з ним не можуть бути укладені такі договори.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року задоволений позов ТОВ «Мірасол» до ПАТ «КБ «Актив-Банк» про укладення договорів та визнання договорів дійсними. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року залишено без змін. На підставі Договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнаних укладеними та дійсними на підставі рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року, позивач 10.06.2016 року здійснив державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В наступному рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2015 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року у справі № 910/21911/14 скасовані постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на це та у відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було передане у зв'язку із виконанням судового рішення, яке в наступному скасоване, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Особа, права якої порушені не укладенням договору має право звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК шляхом визнання договору укладеним.

Згідно з статтею 84 Господарського процесуального кодексу України у спорі, що виник при укладанні договору, в резолютивній частині у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Як зазначено у постанові Пленум Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 «Про судове рішення» господарські суди повинні зазначати: у рішенні зі спору, що виник при укладенні або зміні договору, - рішення з кожної спірної умови договору у вигляді конкретного формулювання відповідної умови (розділу, пункту, підпункту) договору; у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: «Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору», а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Статтею 187 Господарського кодексу передбачено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про визнання укладеними та дійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна № 1, № 2, № 3, № 4 в редакції, викладеній позивачем, є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Заперечення скаржників з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційних скаргах не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БСД-1" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив - Банк" Луньо Іллі Вікторовича, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив - Банк" Луньо Іллі Вікторовича на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Актив - Банк" Луньо Іллі Вікторовича на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 року у справі № 910/21911/14 - залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/21911/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

В.В. Куксов