ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
30 травня 2017 року Справа № 903/973/16
Постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року колегією суддів у складі: Погребняк Б.М., Поляков Б.М., Короткевич О.Є. касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.
В іншій частині ухвалу господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року у справі № 903/973/16 залишено без змін.
Постанова Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року у справі № 903/973/16 в частині залишення без змін ухвали господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Інвест +" в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013 року) (далі - Закон про банкрутство).

В частині ж необхідності зміни ухвали господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року (та у відповідній частині постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року) у справі № 903/973/16 шляхом виключення із резолютивної частини вказаної ухвали пункту 4 щодо оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+" (м. Луцьк, вул. Єршова буд.11, ) постанова Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року у справі № 903/973/16 мотивована тим, що спрощена процедура банкрутства відповідно до ст.95 Закону про банкрутство передбачає здійснення лише одного офіційного оголошення - про визнання боржника банкрутом. Здійснивши офіційне оголошення на стадії підготовчого засідання, місцевий господарський суд фактично застосував до даних правовідносин правовий механізм загальної процедури банкротства, не передбачений ст. 95 Закону про банкрутство.

Відповідно до ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. А якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів.

Жодний із суддів не має права утримуватися від голосування. Головуючий суддя голосує останнім.

Суддя, не згодний із рішенням більшості складу колегії суддів, зобов'язаний підписати процесуальний документ і має право викласти письмово свою окрему думку, яка долучається до справи, але не оголошується.

Погоджуюсь і підтримую викладені в постанові Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року у справі № 903/973/16 висновки щодо необхідності залишення без змін ухвали господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року у справі № 903/973/16.

Водночас, не погоджуюсь з рішенням більшості складу колегії суддів Вищого господарського суду України щодо необхідності зміни ухвали господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року (та у відповідній частині постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року) у справі № 903/973/16 шляхом виключення із резолютивної частини вказаної ухвали пункту 4 щодо оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+" (м. Луцьк, вул. Єршова буд.11, ), про що на виконання приписів ст.4-7 ГПК України, мною, суддею Погребняком В.Я., при прийнятті зазначеної постанови було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому.

Відповідно до положень ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч.3 ст.7 Закону про банкрутство залежно від категорії боржника, виду його діяльності та наявності у нього майна господарський суд застосовує загальний, спеціальний або спрощений порядок провадження у справі про банкрутство.

Так, абзацом четвертим вказаної частини ст.7 Закону про банкрутство передбачено, що спрощений порядок застосовується під час ліквідації банкрута без застосування процедур розпорядження майном та санації.

Зокрема, відповідно до ст.95 Закону про банкрутство, яка має назву "Особливості застосування процедур банкрутства до боржника, що ліквідується власником", якщо вартості майна боржника - юридичної особи щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

В справі № 903/973/16 заява про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+" була подана до господарського суду Волинської області в порядку ст.95 Закону про банкрутство.

Згідно з ч.2 ст.95 Закону про банкрутство, за результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна. Обов'язки ліквідатора можуть бути покладені на голову ліквідаційної комісії (ліквідатора) незалежно від наявності у нього статусу арбітражного керуючого. Вирішення питання щодо визнання боржника банкрутом здійснюється в судовому засіданні, що проводиться не пізніше чотирнадцяти днів після порушення провадження у справі в загальному порядку, визначеному цим Законом.

Низка статей Закону про банкрутство містить положення про офіційне оприлюднення, яким відповідно до ч.1 ст.1 Закону визнається оприлюднення відомостей про справу про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

До кола таких випадків Закон про банкрутство відносить оголошення про проведення загальних зборів кредиторів у процедурі санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство (ч.4 ст.6), повідомлення про прийняття до розгляду заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство (ч.7 ст.6), оголошення про порушення справи про банкрутство (ч.10 ст.16), повідомлення про введення процедури санації (ч.4 ст.28), повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (ч.3 ст.38) та інших.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону про банкрутство, якою врегульовано перебіг провадження у справі про банкрутство, порушеною за загальною процедурою, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство

Згідно із ч.3 ст.95 Закону про банкрутство, якою встановлено особливості застосування процедур банкрутства до боржника, що ліквідується власником (спрощений порядок) кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Водночас, системний аналіз норм Закону про банкрутство, Положення про порядок офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, затвердженого Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 16, Положення про Єдину базу даних про підприємства, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство в редакції Наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2015 року № 2010/5 не дає підстав для висновку про те, що у разі порушення провадження у справі про банкрутство за спрощеною процедурою, передбаченою ст.95 Закону про банкрутство, офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет не здійснюється.

Вважаю, що і відповідні дії судді, спрямовані на офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство в порядку ст.95 Закону про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет ні в якому разі не можна вважати порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Так, дійсно, головною метою офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство за загальною процедурою, як і офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом в порядку ст.95 Закону про банкрутство, є виявлення кредиторів та осіб, які бажають взяти учать у санації боржника (інвесторів) з метою відновлення платоспроможності боржника.

Однак, не можна вважати правові наслідки офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство за загальною процедурою тотожними правовим наслідкам офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом в порядку ст.95 Закону про банкрутство настільки, що б це унеможливлювало офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство в порядку ст.95 Закону про банкрутство.

Так, зокрема, з винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство (безвідносно того, за якою процедурою) пов'язується настання таких юридично значущих для необмеженого кола суб'єктів наслідків як введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (ч.9 ст.16, ч.2 ст.19 Закону про банкрутство), зупинення вчинення виконавчих дій (п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження").

Крім того, на необхідність офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство в порядку ст.95 Закону про банкрутство вказує і друга частина третього речення ч.2 ст.95 Закону про банкрутство, а саме словосполучення "після порушення провадження у справі в загальному порядку".

З огляду на викладене, вважаю, що господарським судом Волинської області в резолютивній частині ухвали від 26.12.2016 року у справі № 903/973/16 обґрунтовано і законно зазначено про оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+" (м. Луцьк, вул. Єршова буд.11, ).

Висновок Вищого господарського суду України, викладений в постанові від 30.05.2017 року у даній справі щодо зміни ухвали господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року (та у відповідній частині постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року) у справі № 903/973/16 шляхом виключення із резолютивної частини вказаної ухвали пункту 4 щодо оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+" (м. Луцьк, вул. Єршова буд.11, ) вважаю помилковим, таким, що не ґрунтується на нормах Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI та Положення про порядок офіційного оприлюднення відомостей про справу про банкрутство, затвердженого Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 16.

Відтак, вважаю, що ухвала господарського суду Волинської області від 26.12.2016 року та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року у справі № 903/973/16 підлягали залишенню без змін повністю.

Суддя

Вищого господарського

суду України Погребняк В.Я.