КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ Б8/191-10

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.,

за участю представників:

від ліквідатора ВАТ "Росава": не з'явились;

від КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа": Недоступ Т.В. - представник за довіреністю № 19 від 02.03.2017;

від ПАТ "Росава": не з'явились;

від прокуратури: Дмитрунь Л.О. - посвідчення № 016989 від 21.05.2013;

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.01.2017

за кредиторською заявою Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа"

у справі № Б8/191-10 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "Росава" (кредитор)

до Відкритого акціонерного товариства "Росава" (боржник/банкрут)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.01.2017 заяву Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" від 21.12.2016 № 2294 (вх. № 26531/16) про визнання кредиторських вимог до Банкрута задоволено. Визнано грошові вимоги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Відкритого акціонерного товариства "Росава" у сумі 138869,19 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 31.01.2017 та прийняти нове рішення, яким грошові вимоги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Відкритого акціонерного товариства "Росава" у сумі 138 869,19 грн відхилити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор зазначив, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, прийнята при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Так, прокурор зазначає, що вимоги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" не мають характеру поточних у розумінні ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможні боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон України про банкрутство), оскільки заявлені після введення ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань. Крім того, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано положення ст. 115 Закону України про банкрутство, якою визначено порядок відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.01.2017 у даній справі було прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі: Остапенко О.М., судді - Чорногуз М.Г., Пантелієнко В.О.

Справа розглядалася різними складами суду.

У зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.05.2017, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г., вказана судова колегія ухвалою від 10.05.2017 прийняла апеляційну скаргу до свого провадження та розпочала її розгляд спочатку.

Через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" надійшов відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення, в яких учасник апеляційного провадження просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхили.

Прокурором подані письмові пояснення у справі (вх. № 09-12/579/17 від 24.05.2017), в яких просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким вимоги комунального підприємства в сумі 136 113,19 грн відхилити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.01.2017 за кредиторською заявою Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" у справі № Б8/191-10 на п'ятнадцять днів. Розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.06.2017.

В судовому засіданні 06.06.2017 представник прокуратури апеляційну скаргу у даній справі підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції від 31.01.2017 скасувати, відмовити в задоволенні заяви КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" з урахуванням поданих письмових пояснень.

Представник КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" в судовому засіданні 06.06.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники кредитора, банкрута, а також інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 06.06.2017 не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення ухвали суду від 24.05.2017, а також розписка від 24.05.2017 про час та місце наступного судового засідання (оскільки кредитор був присутнім на судовому засіданні 24.05.2017). Жодних заяв, клопотань від учасників не надходило.

Враховуючи, що явка сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а також з урахуванням встановленого обмеженого строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а саме: протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали суду про прийняття апеляційної скарги до провадження (ч. 2 ст. 102 ГПК України), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представників боржника, кредитора та інших учасників апеляційного провадження, які не з'явились, але були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення присутніх представників учасників апеляційного провадження, оглянувши надані оригінали, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № Б8/191-10 за заявою ПрАТ «Росава» про банкрутство ВАТ «Росава», порушена ухвалою від 14.12.2010.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, що набрала чинності 19.01.2013) положення цього Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Постановою господарського суду Київської області від 17.11.2015 припинено процедуру розпорядження майном боржника ВАТ «Росава»; визнано банкрутом ВАТ «Росава» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кіцула С.Б.; вирішено інші процедурні питання у справі.

Як вірно відзначив у вищенаведеній постанові місцевий господарський суд, в подальшому, під час здійснення провадження у справі № Б8/191-10, підлягають застосуванню положення Закону про банкрутство в редакції, яка набрала чинності 19.01.2013.

Ухвалою суду від 10.08.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів Банкрута в ліквідаційній процедурі, з урахуванням конкурсних вимог та поточних вимог кредиторів до банкрута.

Частиною 1 статті 38 Закону Україні про банкрутство (у відповідній редакції) визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Тобто, з урахуванням вищенаведеної норми закону, витрати пов'язані із забезпеченням збереження (підтримання) майна у належному стані, як виключення, можуть виникати і після введення ліквідаційної процедури.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, за договорами на постачання та споживання теплової енергії № 1036 від 01.12.2009 та № 1593 від 01.05.2006 КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" у період з грудня 2015 по березень 2016 здійснювало теплопостачання об'єктів, що перебувають на балансі Банкрута, за адресами: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 53 та м. Біла Церква, вул. Митрофанова, 8.

Факт поставки теплової енергії підтверджується: за договором № 1036 від 01.12.2009 за період з грудня 2015 по січень 2016 - актами приймання-передачі теплової енергії за грудень 2015 на суму 17425,51 грн, за січень 2016 на суму 92941,52 грн; за договором № 1593 від 01.05.2006 за період з грудня 2015 по березень 2016 - актами приймання-передачі теплової енергії за грудень 2015 на суму 6944,00 грн, за січень 2016 на суму 8630,87 грн, за лютий 2016 на суму 5710,03 грн, за березень 2016 на суму 4461,26 грн. Тобто, вказані вимоги заявника виникли вже під час провадження ліквідаційної процедури у даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України про банкрутство, ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Законом.

Враховуючи, що постанову про визнання банкрутом ВАТ «Росава» та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури було ухвалено 17.11.2015 (вказана постанова була залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016), суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що на момент утворення заборгованості постанова про визнання банкрутом ВАТ «Росава» не набула законної сили.

Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом виконання зазначених договорів щодо забезпечення тепловою енергією об'єктів нерухомого майна банкрута в ліквідаційній процедурі спрямоване на збереження (підтримання) цього майна у належному стані.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що заявлені вимоги КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" не мають характеру поточних, оскільки заявлені після введення ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань, відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону про банкрутство передбачено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються: витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату судового збору; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною; вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому; вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута.

На підставі вимог ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що виходячи із положень норм Закону України про банкрутство, обов'язок розгляду вимог та надання правового аналізу наданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов'язок встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд.

Київський апеляційний господарський суд за результатами перегляду в апеляційному порядку даної справи встановив, що місцевим господарським судом було вірно надано правову оцінку заявленим вимогам КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа", а відтак, апеляційна скарга прокуратури не може бути задоволена апеляційним господарським судом.

Доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано визначений ст. 115 Закону України про банкрутство порядок відшкодування витрат арбітражного керуючого відхиляються апеляційною інстанцією, оскільки вищенаведена норма закону не поширюється на витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута, а, зокрема, встановлює порядок визначення та сплати грошової винагороди.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції також зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор вказує, що порушення інтересів держави в даному випадку полягає в тому, що більшість державних підприємств при затвердженні реєстру кредиторів було віднесено до четвертої черги, а тому задоволення заяви Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" оскаржуваною ухвалою може призвести до невиплати кредиторських вимог державних органів та підприємств. Суд апеляційної інстанції не приймає такі доводи прокуратури з урахуванням встановленої Законом України про банкрутство черговості задоволення кредиторських вимог. Та відсутності в даному випадку будь-яких пільг та переваг для державних підприємств та установ. А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даному випадку участь прокуратури у даній справі опосередковано сприяє захисту інтересів держави.

При цьому, саме відхилені вище доводи апелянта є підставою для відмови в задоволенні його апеляційної скарги.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101, 106 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 36, 43, 49, 99, 101-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.01.2017 у справі № Б8/191-10 - залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 31.01.2017 у справі № Б8/191-10 - без змін.

2. Матеріали справи № Б8/191-10 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич