РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа №910/3443/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Cтрахова компанія «АХА Страхування»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
провідшкодування шкоди в сумі 12 883,24 грн.

СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - не з'явився;
від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 12 883,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечив, послався на те, що позивачем, в момент настання дорожньо-транспортної пригоди, поліс автоцивільної відповідальності №АІ/9491922 укладений на інший транспортний засіб, а не транспортний засіб, забезпечений позивачем, стосовно якого, останній звертається з позовними вимогами до Відповідача про стягнення страхового відшкодування (в полісі №АІ/9491922 автомобіль НОМЕР_1 містить номерний знак кузову та рік випуску, що не відповідає свідоцтву по реєстрацію даного транспортного засобу). За таких обставин, у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» відсутні правові підстави для можливості врегулювання ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» заявленого позивачем випадку на підставі ст. 33.2. Закону, тобто на підставі європротоколу поданого Позивачем на підтвердження дати, часу та обставин заявленої події та ступеня винуватості кожного із її учасників.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.10.2016 у м. Львів трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля "Сітроен" (д.н. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Форд" (д.н. НОМЕР_3) під керуванням водія ОСОБА_3

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю "Форд", д.н. НОМЕР_3, який був застрахований у приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту від 25.05.2016 №619116Га/05АВ.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 25.05.2016 №619116Га/05АВ на підставі заяви страхувальника та страхового акту від 27.10.2016 року №1.003.16.0016616/АХА2172929 ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 12 883,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.10.2016 № 277 992.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як встановлено судом, на час скоєння вищевказаної ДТП (23.10.2016) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_2 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля "Сітроен", д.н.з НОМЕР_2 була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АЕ/5942116 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з 18.01.2016 до 17.01.2017.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АЕ/5942116 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Сітроен", д.н.з НОМЕР_2, на час спірної ДТП.

Дорожньо-транспортна пригода була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом).

Суд визнає Європротокол як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного.

Так, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 p., яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Так, відповідно до абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху України, що кореспондуються із п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'я та/або майну потерпілого.

Як вбачається із повідомлення про ДТП від 23.10.2016, воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми.

Із даного євпропротоколу вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась 23.10.2016 об 11-50 год. у м. Львові, автомобіль "Сітроен" (д.н. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив зіткнення із задньою частиною автомобіля "Форд" (д.н. НОМЕР_3), який зупинився на пішохідному перехресті. Схема дорожньо-транспортної пригоди та обставини при яких вона мала місце, а саме наїзд на автомобіль, не викликає сумнівів щодо вини водія автомобіля "Сітроен" (д.н. НОМЕР_2), ОСОБА_2 в ДТП.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв'язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) від 23.10.2016 та схеми, ДТП відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

Отже, Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв'язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.

Суд за змістом Європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду.

Отже, дослідивши пункти европротоколу, які заповненні учасниками дорожньо-транспортної пригоди та містять інформацію про вказану подію, суд дійшов висновку про наявність страхового випадку.

З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку.

Суд також, встановив, що страховик за договором добровільного страхування прийняв спірний Європротокол як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним відшкодування, звернувшись з даним позовом до суду про відшкодування здійснених виплат зі страховика винної особи.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

З матеріалів справи вбачається, що вартість матеріального збитку відповідно до виставленого рахунку-фактура №Р-000290 від 25.10.2016 та акта виконаних робіт №Р-000290 від 25.11.2016 складає 12 883,24 грн.

При цьому судом враховано, що Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, є акт виконаних робіт. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжне доручення (інший документ, який підтверджує факт перерахування коштів на відновлювальний ремонт).

Відтак, реальний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Форд», (д.н.з НОМЕР_3), склав 12 883,24 грн., відповідно до акта виконаних робіт №Р-000290 від 25.11.2016. Факт виплати позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, страхового відшкодування в розмірі 12 883,24 грн. суду також доведений (підтверджується платіжним дорученням №277 992 від 28.10.2016).

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Форд» д.р.н. НОМЕР_3, рік випуску автомобіля - 2012, а отже на момент ДТП (23.10.2016) строк його експлуатації не перевищував 7 років, а отже підстав для вирахування зносу в даному випадку не має.

Заперечення відповідача щодо того, що відповідно до полісу №АІ/9491922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_3 містить номерний знак кузову та рік випуску, що не відповідає свідоцтву про реєстрацію даного транспортного засобу, а відтак в момент ДТП поліс укладений на інший транспортний засіб, судом визнається необґрунтованим в силу наступного.

Предметом даного спору є зворотна вимога страховика до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення компенсації страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику за договором добровільного страхування.

За вказаним договором добровільного страхування, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_3, рік випуску 2012 року, номер кузова (шасі) - НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6.

Саме за участю вказаного забезпеченого транспортного засобу («Форд», д.н.з. НОМЕР_3, рік випуску 2012 року, номер кузова (шасі) - НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6) позивачем визначено ДТП як страховий випадок та на підставі саме договору №61916Га/05АВ добровільного страхування наземного транспорту виплачено страховику страхове відшкодування в розмірі 12 883,24 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, а отже виникло право вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в розмірі 12 883,24 грн.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АЕ/5942116 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (12 883,24 грн.), з урахуванням того, що франшиза за полісом №АЕ/5942116 дорівнює 0,00 грн., тобто 12 883,24 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню судом повністю в заявленій сумі 12 883,24 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) 12 883 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 24 коп. страхового відшкодування, а також 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.06.2017

Суддя І.І. Борисенко