ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Справа № 924/717/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Корсак В.А. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу приватної фірми "ЗЕМІНВЕСТ", м. Хмельницький,

на рішення господарського суду Хмельницької області від 14.12.2016

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.02.2017

зі справи № 924/717/16

за позовом приватної фірми "ЗЕМІНВЕСТ" (далі - Фірма), м. Хмельницький,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Підприємець), м. Красилів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у Красилівському районі Хмельницької області (далі - Відділ Держгеокадастру), м. Красилів,

про стягнення 142 100,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - ОСОБА_3 предст. (дов. від 15.07.2016), Остапчук О.О. предст. (договір від 19.07.2016)

відповідача - ОСОБА_2 приватн. підприємець, ОСОБА_5 предст. (дов. від 11.08.2016)

третьої особи - не з'явився

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Фірма звернулася до господарського суду Хмельницької області з позовом до Підприємця про стягнення 142 100,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позовні вимоги з посиланням, зокрема на приписи статей 1, 8, 9, 15, 32, 50, 52 Закону України від 23.12.1993 № 3792-XII "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон № 3792), статті 15, 16, 424, 430 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) мотивовано неправомірним (без надання відповідного дозволу) використанням відповідачем матеріалів технічної документації із землеустрою, майнові авторські права на які належать позивачу.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 14.12.2016 у справі № 924/717/16 (судді Муха М.Є. -головуючий, Виноградова В.В., Заверуха С.В.), яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 (судді Грязнов В.В. -головуючий, Розізнана І.В., Олексюк Г.Є.) у задоволенні позову відмовлено, з посиланням, зокрема на те, що: відповідачем для оформлення технічних документацій із землеустрою використано інформацію, яка була надана на його запит Управлінням Держкомзему у Красилівському районі Хмельницької області з перехідної реєстраційної системи; позивачем, як власником майнових прав на твір (Базу даних), не доведено факту існування настанови (інструкції) щодо використання бази даних, факту поінформованості інших осіб про її існування; матеріали справи не містять доказів вчинення винних дій відповідачем.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Фірма просить судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаргу мотивовано порушенням судами попередніх інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- Красилівська районна державна адміністрація Хмельницької області розпорядженням від 30.09.2004 № 377/2004-р надала дозвіл громадянам членам КСГП "Пашутинці сільськогосподарські" (с. Пашутинці) на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях КСГП "Пашутинці сільськогосподарські" на площі 1757,46 га, яка розташована за межами населених пунктів Веселівської сільської ради і перебуває у державній власності;

- 12.10.2004 Фірма як виконавець та комунальне підприємство "Пашутинці сільськогосподарські" як замовник уклали угоду № 15 на виконання топографо-геодезичних кадастрових та землевпорядних робіт, відповідно якої замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання проектно-вишукувальних робіт, кадастрових та землевпорядних робіт для виготовлення державних актів на право власності на 227 земельних ділянок на земельні частки (паї) на території Веселівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області;

- загальними зборами працівників КП "Пашутинці сільськогосподарські" в т.ч. пенсіонерів господарства затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Веселівської сільської ради Красилівського району (витяг з протоколу від 10.01.2006 № 1);

- розпорядженням Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 18.07.2006 № 337/2006-р погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам за межами населених пунктів Веселівської сільської ради; передбачено видати громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- на листи від 14.02.2012 та 21.05.2012 Підприємця про надання інформації для оформлення технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (частку, пай) громадянам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, за заповітом, за рішенням суду, розпоряджень Красилівської РДА та для оформлення договорів оренди на земельні частки (паї) на території Веселівської та Малоклітнянської сільських рад - Управління Держкомзему у Красилівському районі Хмельницької області листами від 20.02.2012 № 04-06-01/496 та від 22.05.2012 № 04-02-06/1360 надало інформацію, зокрема про координати земельних ділянок для оформлення договорів оренди на земельні ділянки частки (паї) на території Веселівської сільської ради;

- 08.08.2013 зареєстровано авторське право на твір - База даних "ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3" про що видано свідоцтво НОМЕР_1 (далі - База даних). У свідоцтві зазначено про те, що авторами твору є ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11; авторські майнові права на твір належать Фірмі;

- позивач зазначає про те, що відповідачем у розробленні документації із землеустрою для оформлення договорів оренди на земельні ділянки частки (паї) на території Веселівської сільської ради неправомірно використано матеріали технічної документації із землеустрою, майнові авторські права на які належать позивачу з 2006 року (каталоги координат поворотних точок меж земельних ділянок, які містяться як в друкованому вигляді, так і входять до складу обмінних файлів формату ХМL та in4, та які, за твердженням позивача, є частинами твору -Бази даних, що можуть використовуватися самостійно, тому є творами), про що свідчить наявність повного співпадіння по всіх поворотних точках та по великій кількості земельних ділянок у документаціях із землеустрою, розроблених позивачем та відповідачем.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення компенсації з Підприємця за порушення майнових авторських прав.

У відповідності до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з приписами статті 421 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 3792:

автор - це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір;

база даних (компіляція даних) - це сукупність творів, даних або будь-якої іншої незалежної інформації у довільній формі, в тому числі - електронній, підбір і розташування складових частин якої та її упорядкування є результатом творчої праці, і складові частини якої є доступними індивідуально і можуть бути знайдені за допомогою спеціальної пошукової системи на основі електронних засобів (комп'ютера) чи інших засобів.

Згідно зі статтею 8 Закону № 3792 об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема бази даних.

У відповідності до приписів статті 433 ЦК України бази даних за добором або упорядкуванням їх складових частин повинні бути результатом інтелектуальної діяльності. Компіляції даних (бази даних) або іншого матеріалу охороняються як такі. Ця охорона не поширюється на дані або матеріал як такі та не зачіпає авторське право на дані або матеріал, що є складовими компіляції.

У відповідності до статті 9 Закону № 3792 частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою та другою статті 11 Закону № 3792 первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Авторське право і право власності на матеріальний об'єкт, в якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки (частина перша статті 12 Закону № 3792).

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону № 3792: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Позивач у розгляді справи послідовно зазначав про те, що каталоги координат поворотних точок меж земельних ділянок (які містяться як в друкованому вигляді, так і входять до складу обмінних файлів формату ХМL та in4) є частинами твору - Бази даних, що можуть використовуватися самостійно, тому є творами і охороняються відповідно до Закону. У свою чергу відповідач неправомірно використав такі твори (як каталоги координат, так і обмінні файли формату ХМL та in4) у розробленні документації із землеустрою.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що: відповідачем для оформлення технічних документацій із землеустрою використано інформацію, яка була надана на його запит Управлінням Держкомзему у Красилівському районі Хмельницької області з перехідної реєстраційної системи; позивачем, як власником майнових прав на твір (Базу даних), не доведено факту існування настанови (інструкції) щодо використання бази даних, факту поінформованості інших осіб про її існування; матеріали справи не містять доказів вчинення винних дій відповідачем.

Проте, судами попередніх інстанцій не враховано, що неповідомлення інших осіб про виникнення авторського права на твір та/або про належність майнових авторських прав на такий твір певній особі, як і отримання даних або матеріалів від іншої особи з подальшим їх використанням у власній діяльності (за умови, що на такі дані або матеріали поширюється авторське право) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення авторського права (якщо останнє мало місце).

За наведених обставин, з метою правильного вирішення даного спору судам попередніх інстанцій належало:

- встановити, майнові авторські права на які саме об'єкти (об'єкт) авторського права належать позивачу;

- визначити, чи є координати поворотних точок меж земельних ділянок як такі (їх каталоги), обмінні файли у форматі ХМL та in4 - творами, що можуть використовуватися самостійно і отримувати правову охорону як об'єкти авторського права відповідно до Закону;

- з'ясувати, чи здійснено відповідачем використання об'єктів (об'єкта) авторського права, майнові авторські права на які належать позивачу. У залежності від встановленого, з'ясувати підстави для такого використання та способи використання;

- дослідити фактичні обставини, які пов'язані з необхідністю визначення адекватного порушенню розміру компенсації (за умови наявності порушення).

Проте судами попередніх інстанцій наведені обставини з достатньою повнотою не з'ясовані.

Згідно з положеннями ГПК України:

- судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи (частина перша статті 47);

- господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (частина перша статті 43).

Не встановивши, таким чином, обставин, що входять до предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв'язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ЦК України і Закону № 3792.

Посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, у зв'язку з неповідомленням його про розгляд справи та прийняттям постанови за відсутності сторони не повідомленої належним чином про час і місце розгляду справи не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з тим, що направлена 16.01.2017 на адресу Фірми (м. Хмельницький, вул. Соборна, 29) кореспонденція (ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 13.01.2017) була повернута на адресу суду 26.01.2017 з приміткою "за закінченням терміну зберігання" та згідно з додатковою інформацією на конверті "по даній адресі організація не знайдена" (арк. справи 158-159 том 4). Інформація про іншу адресу місцезнаходження скаржника (у тому числі, адреса для направлення кореспонденції) у матеріалах справи відсутня. Відповідно, Фірма вважалася належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, згідно з пунктом 3 статті 1119 та частиною першої статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має також бути вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу приватної фірми "ЗЕМІНВЕСТ" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 14.12.2016 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 зі справи № 924/717/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Суддя В. Палій

Суддя В. Корсак

Суддя Б. Львов