ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 справа № 905/2400/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: не зявився не зявився ОСОБА_4, довіреність №Ц/3-04/287-16 від 11.10.2016р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від27.09.2016р. (повний текст підписано 03.10.2016р.)
у справі№ 905/2400/16 (суддя О.В. Кротінова)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаДержавного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ
простягнення 27580,93грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк про стягнення суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу, в розмірі 27580,93грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 12.08.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі та, керуючись ст.27 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. (повний текст підписано 03.10.2016р.) у справі №905/2400/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1». Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між завданими збитками та винними діями Державного підприємства Донецька залізниця, оскільки фактичним перевізником вантажу є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Підставою для скасування рішення господарського суду Донецької області апелянт зазначає помилковість висновку суду щодо відсутності складу цивільного правопорушення, необхідного для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків. За твердженнями скаржника, договір №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., на який посилається суд першої інстанції, був підписаний лише у квітні 2016р. і не розповсюджується на спірне перевезення, яке відбулося у лютому 2016р.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не був обмежений у можливості здійснення заміни первісного відповідача - Державного підприємства Донецька залізниця на належного відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2016р. у справі №905/2400/16 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» задоволена, рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. (повний текст підписано 03.10.2016р.) скасовано, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (з урахуванням ухвали суду апеляційної інстанції від 16.11.2016р. про заміну відповідача правонаступником) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» суму вартості збитків від нестачі вантажу в розмірі 27580,93грн.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» не погодилось із вказаною постановою та звернулося з касаційною скаргою. Постановою Вищого господарського суду України від 13.03.2017р. касаційну скаргу задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2016р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду. При цьому судом касаційної інстанції зазначено, що є помилковим висновок Донецького апеляційного господарського суду стосовно того, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» є правонаступником Державного підприємства Донецька залізниця.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.03.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.) було прийнято до провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 та призначено розгляд справи на 25.04.2017р.

На поштову адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, які судовою колегією розглянуто та долучено до матеріалів справи.

У звязку з перебуванням у відпустці на дату слухання справи суддів членів колегії Марченко О.А. та Черноти Л.Ф., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Скакун О.А., Стойка О.В.

Відповідно до п.9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст.102 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) строк розгляду апеляційної скарги.

Представник третьої особи в судовому засіданні 25.04.2017р. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Представники сторін у судове засідання 25.04.2017р. не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористалися. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання апеляційної інстанції в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, на 30.05.2017р.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Стойки О.В. та тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_5, на підставі розпоряджень керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії: головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.

Представник третьої особи в судовому засіданні 30.05.2017р. підтримав позицію, викладену в попередньому судовому засіданні.

Представники сторін в судове засідання повторно не зявилися, про наявність поважних причин неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що позиція позивача викладена безпосередньо в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї, сторони двічі не зявилися в судове засідання без зазначення поважних причин, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, додаткові пояснення до неї, заслухавши представника третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

01.02.2016р. між Публічним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (нині - Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1) (далі - покупець) укладено договір №245/108/16Сб.

За умовами пункту 1.1 договору, постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити коксову продукцію (далі ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1, кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до даного договору, які є його невідємною частиною.

Пунктом 3.1 передбачено, що постачальник зобовязується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010р.

Згідно з п.3.4 договору, датою поставки вважається дата календарного штемпелю станції вантажовідправника, вказана у залізничній накладній, якщо інше не передбачено базисними умовами поставки.

Право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця від дати поставки ресурсів (п.3.12).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2016р., на підставі договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., за залізничною накладною №52142148, Публічним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка ДОН на станцію призначення Маріуполь Сортувальний ДОН відвантажено на адресу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (вантажоотримувач), зокрема, у вагоні №62111968, вантаж - кокс доменний (вологий).

21.02.2016р. при прибутті вантажу на станцію призначення при контрольному переважуванні було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу. Так, відповідно до накладної №52142148 у вагоні №62111968 маса вантажу складає 40650кг, тоді як фактично було встановлено, що маса вантажу складає 33150кг, що є меншим від ваги, вказаної у документі на 7500кг.

За наслідками переважування було складено комерційний акт БН №724729/101 від 21.02.2016р., який підписано належними особами відповідно до п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р. У комерційному акті зазначено: навантаження в вагоні вище рівня бортів на 200-300мм «шапкоподібне»; маркування вапном однією поздовжньою смугою вздовж вагона; над 6 та 7 люком є поглиблення 3000мм на ширину вагона до дна вагона; маркування порушено.

Зазначене стало підставою звернення Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» з відповідним позовом до суду про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» завданих збитків у сумі 27580,93грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитки визначаються, як втрата, якої особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно зі ст.224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками, зокрема, розуміються втрата або пошкодження майна у разі неналежного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За умовами ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Частиною 1 ст.623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є: протиправність поведінки особи; збитки, як результат протиправної поведінки; причинний звязок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина особи, що заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом розгляду справи є вимога Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» завдані збитки, які виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні, у сумі 27580,93грн.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 зазначеного Закону передбачено, що перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст.110 Статуту залізниць України (далі Статут), залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За незбереження (втрату, нестачу,псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ст.113 Статуту залізниць України)

За приписами ст.924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 111 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.920 ЦК України, у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) .

Приписами статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (ч.2 ст.114 Статуту залізниць України).

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів здатних до перевезення у вологому стані.

Статтею 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з накладної №52142148, 2% від 40650кг складає 813,00кг. Вартість однієї тони вантажу, що був зданий до перевезення у вагоні №62111968, становить 4124,56грн., про що свідчать матеріали справи та сторонами не оспорюється. У матеріалах справи наявний рахунок фактура Публічного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод №90729590 від 19.02.2016р. щодо вартості вантажу.

З огляду на викладене, вартість недостачі, виявленої у вагоні №62111968, з урахуванням норми природної втрати, складає 27580,93грн. Таким чином, наявні у справі докази, підтверджують повну вину у нестачі вантажу саме перевізника цього вантажу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та вірно зазначено судом першої інстанції, спірне перевезення за залізничною накладною №52142148 від 19.02.2016р. здійснене на підставі договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, який відповідно до п.7.4 укладено строком до 31.12.2016р.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що зазначений договір був підписаний з листом узгодження, з якого вбачається, що договір (лист узгодження) підписаний у квітні 2016р., судовою колегією не приймається з огляду на наступне. Протокол узгодження розбіжностей до договору, який був наданий під час розгляду справи в суді першої інстанції, не містить дати його підписання. А лист узгодження до проекту договору, доданий позивачем до апеляційної скарги, судовою колегією з огляду на приписи ст.101 ГПК України не оцінюється через недоведеність неможливості його подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від скаржника.

Крім того, зі змісту додаткових пояснень до апеляційної скарги, наданих під час нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивачем факт підписання договору №1970/ДФ/10017 саме 25.12.2015р. не спростовується.

Згідно з преамбулою договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., його укладено між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (далі виконавець) та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (нині - Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (далі - вантажовласник).

За умовами пункту 1.1 договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., його предметом є надання виконавцем вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (п.7.1 договору), до яких, у тому числі, віднесено станцію Маріуполь-Сортувальний.

Таким чином, зібрані під час розгляду справи докази свідчать про те, що перевізником вантажу у вагоні №62111968, за залізничною накладною №52142148, і відтак належним відповідачем у даній справі є саме Публічне акціонерне товариство Укрзалізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця, а не Державне підприємство «Донецька залізниця». Зазначений факт також підтверджений безпосередньо позивачем по справі у додаткових поясненнях до апеляційної скарги.

Отже, господарський суд Донецької області обґрунтовано зазначив про недоведеність позивачем причинно-наслідкового звязку між діями або бездіяльністю відповідача та заподіяними збитками.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не був обмежений у можливості здійснення заміни первісного відповідача - Державного підприємства Донецька залізниця на належного відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця. Разом з тим, за змістом ст.24 ГПК України заміна неналежного відповідача є правом суду, яке реалізується за умови надання згоди позивачем, а не обовязком, з огляду на що не може ревізуватися як порушення норм процесуального права.

А в контексті приписів ст.25 ГПК України відсутні підстави для здійснення процесуального правонаступництва з огляду на наступне. Верховним Судом України у Постановах №№ 3-1586гс16, 3-1417гс16 від 08.02.2017р. №№ 3-26гс17, 3-40гс17, 3-41гс17, 3-50гс17 від 22.02.2017р. з посиланням на приписи Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування від 23.02.2012р. №4442-VI, Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. №604 Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції зроблений правовий висновок про те, що Публічне акціонерне товариство Укрзалізниця не є наступником прав та зобовязань Державного підприємства Донецька залізниця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. (повний текст підписано 03.10.2016р.) у справі №905/2400/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. (повний текст підписано 03.10.2016р.) у справі №905/2400/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. (повний текст підписано 03.10.2016р.) у справі №905/2400/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 7 прим.: 1 позивачу; 2 - відповідачу; 1 третій ос.; 1 до справи; 1 ГСДО; 1 - ДАГС