ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р.Справа № 922/1177/17
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Головного територіального управління юстиції у Харківський області, м. Харків
про стягнення 3360,47 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №01-16юр/6010 від 15.08.2016р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №128 від 29.12.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Головного територіального управління юстиції у Харківський області, в якій позивач просить стягнути з відповідача 4429,04 грн. вартість електричної енергії за січень, вересень та грудень 2015 року, грудень 2016 року (де 3690,87 грн. - тарифна складова та 738,17 грн. - ПДВ 20%) та пеню у розмірі 108,74 грн. за період з 01.04.2016р. по 30.09.2016р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору про постачання електричної енергії №61-955 від 10.01.2006р., який був укладений між сторонами. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 22.05.2017р. о 11:30; 29.05.2017р. о 10:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву про зменшення позовних вимог, яка надана ним через канцелярію господарського суду 25.05.2017р. за вх.№17167, в якій позивач користуючись правами наданими йому ст. 22 ГПК України, у зв'язку із частковою сплатою відповідачем суми боргу просить стягнути з відповідача: 3251,73 грн. вартість електричної енергії за січень, вересень та грудень 2015 року, грудень 2016 року (де 2709,78 грн. - тарифна складова та 541,95 грн. - ПДВ 20% та пеню у розмірі 108,74 грн.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, про що надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначав, що за усіма актами приймання передачі, які були надані позивачем для оплати відповідачем здійснювалась оплати, позивачем не надано доказів направлення на адресу відповідача акти приймання - передачі за вересень 2015, грудень 2015, грудень 2016, тому на думку відповідача й підстави для оплати таких актів були відсутні. Також, відповідач зазначав, що є бюджетною установою та фінансується з Державного бюджету України, що відповідач просив прийняти до уваги. Щодо стягнення пені у розмірі 108,74 грн. відповідач просив у задоволенні даної вимоги відмовити, у зв'язку із пропущенням позивачем строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

10.01.2006 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Харківським обласним управлінням юстиції було укладено договір про постачання електричної енергії № 61-955. У зв'язку зі зміною назви споживача було укладено додаткову угоду від 01.04.2007 року до договору № 61-955 від 10.01.2006 року, відповідно до п. 1.1 якої "У Преамбулі Договору та у усіх додатках, які є невід'ємною частиною Договору, слова "найменування споживача Харківське обласне управління юстиції" замінити на слова "найменування споживача Головне управління юстиції у Харківській області" .

У зв'язку з прийняттям нової редакції "Правил користування електричною енергією" згідно Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 105 від 04.02.2010 року, 07.04.2013 року було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 61-955 від 10.01.2006 року. На підставі п.9.4. Договір пролонговано на 2017 рік.

Відповідно до п.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору.

У п.2.2.2 договору зазначено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділу 6 договору, відповідно до додатку №1 "договірні величини споживання".

Відповідно до п. 2.3.3 договору, споживач зобов'язується своєчасно оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків".

Згідно п. 5 додатку №2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом); споживач протягом З днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Позивач, як постачальник, виконав свої зобов'язання по договору, але відповідач умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яка на момент прийняття рішення становить 3251,73 грн. вартість електричної енергії за січень, вересень та грудень 2015 року, грудень 2016 року (де 2709,78 грн. - тарифна складова та 541,95 грн. - ПДВ 20%).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки є різновидом договору купівлі - продажу. Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вимогами статті 692 Цивільного кодексу України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Наведена стаття закону кореспондується з положеннями пункту п.5 додатку №2 до договору, а саме споживач протягом 3-х днів повинен отримати в розрахунковому відділі рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 днів з дня його отримання.

Беручи до уваги викладене, враховуючи зміст договірних правовідносин сторін, суд приходить до висновку про те, що причини, які перешкоджали б невиконанню відповідачем зобов'язання з оплати електричної енергії поставленої позивачем в установлений договором строк відсутні.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 3251,73 грн. вартість електричної енергії за січень, вересень та грудень 2015 року, грудень 2016 року (де 2709,78 грн. - тарифна складова та 541,95 грн. - ПДВ 20%) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 108,74 грн. за період з 01.04.2016р. по 30.09.2016р. Відповідно до розрахунку пені, вказана сума нарахована у квітні - вересні 2016 року за прострочення зобов'язання, які виникли у вересні та грудні 2015 року.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, споживач за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків". Споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Отже, нараховуючи пеню, за вищевказані періоди, Позивачем не дотримано вимоги даної норми закону.

Разом з тим, статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено спеціальну позовну давність, яка застосовується до окремих видів вимог закону. Так, п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

08.02.2017 Верховний суд України розглядаючи справу № 3-1217гс16 дослідив питання правозастосування інституту позовної давності при стягненні неустойки (пені, штрафу) у господарських відносинах та вказав на початок відліку та строку позовної давності в межах якого можливе стягнення неустойки. У постанові від 08.02.2017 Верховний суд України зазначив, що положення глави 19 Цивільного кодексу України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а тому: якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності до вимоги про стягнення пені за вересень 2015 року сплив у жовтні 2016 року: за грудень 2015 року у січні 2017.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач звернувся до суду з позовом 05.04.2017р., тобто поза межами річного строку, встановленого для вимог про стягнення пені, суд вважає за необхідне у задоволенні позову частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 108,74 грн. відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківський області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, , п/р 4513, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823) 3251,73 грн. вартість електричної енергії за січень, вересень та грудень 2015 року, грудень 2016 року (де 2709,78 грн. - тарифна складова та 541,95 грн. - ПДВ 20%).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 108,74 грн. - у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківський області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, , п/р 4513, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль" м. Київ, МФО 380805) судовий збір у розмірі 1146,55 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_4