КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 910/19272/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Вишнюк Т.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: Попова Ю.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2017р.

у справі № 910/19272/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна"

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "МКК Ейч-Арт"

про стягнення 6 459,27 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МКК Ейч-Арт" про стягнення 6 459,27 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2017р. по справі № 910/19272/16 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "Фоззі-Рітейл" на користь ТОВ "Компарекс Україна" заборгованість у розмірі 3 229,64 грн. та судовий збір у розмірі 689,00 грн. Стягнуто з ТОВ "МКК Ейч-Арт" на користь ТОВ "Компарекс Україна" заборгованість у розмірі 3 229,64 грн. та судовий збір у розмірі 689,00 грн.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції Приватне акціонерне товариство "Фоззі-Рітейл" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального права і при невірному встановленню судом обставин справи.

На думку апелянта, зобов'язання з оплати суми винагороди, з урахуванням курсової різниці не існувало, оскільки позивач не направив акт узгодження ліцензій в порядку, визначеному договором. Крім цього, винагорода за 8-й та 9-й період користування ліцензіями сплачена відповідачем-2 у повному обсязі та у строк, визначений договором і додатковими угодами до нього, тому відсутні підстави для стягнення додаткових грошових коштів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В. судді: Скрипка І.М., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.03.2017р.

22.03.2017р. до Київського апеляційного господарського суду надійшло від представника відповідача-1 клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017р., у зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 17.05.2017р.

28.04.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких його представник вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, в обґрунтування своєї правової позиції надав копії судових рішень з аналогічним спором.

Відповідач-2 до судового засідання, що відбулось 17.05.2017р., не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що 01.02.2014р. між ТОВ "Компарекс Україна" (субліцензіар) та Акціонерним товариством "Фоззі Рітейл", правонаступником якого є ПрАТ "Фоззі Рітейл" (клієнт), за участю ТОВ "МКК Ейч-Арт" (афілійована особа), укладено ліцензійний договір № 1249/02-14.

За змістом пункту 2.1 договору субліцензіар зобов'язується в рамках ліцензійної угоди надати клієнту та афілійованим особам ліцензії (тимчасові або постійні) на право користування програмними продуктами Microsoft, тимчасові ліцензії Software Assurance, а клієнт та афілійовані особи зобов'язуються прийняти право на користування програмними продуктами, що зазначені в додатку №1, і оплатити їх в строки і на умовах, встановлені у розділі 3 договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість договору складається з суми коштів, що сплачується як винагорода клієнтом та афілійованими особами субліцензіару за надання права користування програмними продуктами, зазначеними в додатку №1. Порядок та строки виплати винагороди за ліцензії зазначені в додатку №2 до договору.

Згідно з додатком №2 до договору винагорода сплачується клієнтом та афілійованими особами, зокрема, ТОВ "МКК Ейч-Арт", щомісячно не пізніше 10 числа місяця у розмірі 644,53 грн. на місяць.

Умовами договору (п. 3.6) передбачено, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до долару США на дату підписання даного договору більш ніж на 2% порівняно з курсом НБУ на дату платежу, сума несплаченого роялті підлягає перерахунку по наступній формулі: С= В х (К2/К1), де В - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України на дату підписання даного договору, що підлягає сплаті; С - сума винагороди за одну тимчасову ліцензію в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами договору після перерахунку; К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату підписання договору; К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ на дату платежу або на дату укладання відповідного акту узгодження ліцензій згідно з п. 3.6 договору.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що у випадку зміни суми винагороди за ліцензії в порядку, передбаченому п. 3.6 договору, субліцензіар зобов'язаний направити клієнту акт узгодження ліцензій, а клієнт зобов'язаний не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня одержання акту узгодження ліцензій здійснити таку оплату. Відповідні акти є невід'ємними частинами договору.

Договір діє до 31.05.2015р., але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами (п. 7.1 договору).

25.02.2016р. позивач (субліцензіар) звернувся до відповідача-1 (клієнту) з вимогою №45 про сплату винагороди з урахуванням зміни курсу долара США.

Клієнт, посилаючись на те, що на момент пред'явлення вимоги договір припинив свою дію, а зобов'язання за договором виконані в повному обсязі до закінчення його дії, вимоги (акти) з приводу оплати курсової різниці, передбаченої п. 3.6, п. 3.7 договору, до закінчення дії договору не надсилались субліцензіаром клієнту, відсутні підстави для здійснення оплати за вимогою № 45 від 25.02.2016р.

24.05.2016р. позивач направив на адресу відповідача-2 заяву від 20.05.2016р., згідно якої просив в порядку п. 3.6. та п. 3.7 договору сплатити винагороду у розмірі 6 459,27 грн. згідно рахунків та актів узгодження, що додані до заяви.

Відповідно до статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 4 ст. 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Матеріалами справи підтверджується, що зобов'язання з оплати суми винагороди за 8-період відповідачем-2 повністю виконано 11.02.2015р., тоді як часткові оплати здійснені 11.12.2014р., 14.01.2015р. та 11.02.2015р., а за 9-й період - 03.06.2015р.

Згідно з приписами статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. визначено, що згідно з частиною 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Твердження скаржника, що акти узгодження ліцензій були направлені позивачем після закінчення календарного строку дії договору, не може бути підставою для звільнення клієнта та афілійованої особи від обов'язку виконання зобов'язання зі сплати курсової різниці, оскільки розмір винагороди (роялті) був збільшений в межах строку дії вказаного договору, що не суперечить положенням п. 3.7 договору та передбаченим договором умовам оплати.

Закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язань, підставою яких є договір. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Як передбачено умовами додатку №2 до договору, винагорода сплачується клієнтом та афілійованими особами, зокрема, ТОВ "МКК Ейч-Арт", щомісячно не пізніше 10 числа місяця у розмірі 644,53 грн. на місяць.

Враховуючи встановлене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про підставність задоволення позову та стягнення з відповідачів у рівних частках 6 459,27 грн. курсової різниці відповідно до умов Договору.

Доводи скаржника, що між ним та афілійованими особами, зокрема, ТОВ "МКК Ейч-Арт", укладено договір доручення, відповідно до якого афілійована особа зобов'язана самостійно здійснювати оплату сум винагороди за користування ліцензіями, за що ПрАТ "Фоззі-Рітейл" відповідальності не несе, спростовується умовами укладеного між сторонами по справі ліцензійного договору № 1249/02-14, а тому підлягають відхиленню.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2017р. у справі № 910/19272/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фоззі-Рітейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2017р. у справі № 910/19272/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2017р. у справі № 910/19272/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19272/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко