номер провадження справи 35/61/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 Справа № 908/684/17

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 5 від 05.01.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 2505 від 27.04.2017 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ», м. Харків

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості в сумі 90 460,27 грн.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.04.2017р. до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» з позовом до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» про стягнення заборгованості у розмірі 90 460,27 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що 02.10.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» (надалі Замовник, ПрАТ «ЗЕРЗ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» (надалі Постачальник, ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ») було укладено Договір поставки № 150241 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобовязується у 2015р. поставити (передати у власність) Замовнику товари, зазначені у Специфікаціях, а Замовник прийняти та оплатити такі товари на умовах цього Договору.

Відповідно до видаткових накладних № 81 від 09.10.2015р. на суму 379919,81 грн. та № 111 від 28.12.2015р. на суму 221619,89 грн. Постачальник поставив Замовнику товар на загальну суму 601539,70 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.02.2017р. по справі № 908/107/17 за позовом ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ» до ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» встановлено, що на підставі п. 4.2. Договору строк оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної № 81 від 09.10.2015р. спливає 18.02.2016р., а строк оплати товару згідно видаткової накладної № 111 від 28.12.2015р. спливає 11.05.2016р. (з урахуванням, що 14.10.2015р. це державне свято (неробочий день) та 07.03.2016р. неробочий день).

Відповідач свої договірні зобовязання виконав із порушенням умов Договору, а саме: несвоєчасно здійснив оплату отриманого Товару.

Пунктом 7.2.1 Договору передбачено, що Замовник за даним Договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати отриманого товару Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

За несвоєчасне виконання грошового зобовязання по оплаті за отриманий товар, на підставі п. 7.2.1 Договору відповідачу нараховано пеню за порушення строків оплати за видатковою накладною № 81 від 09.10.2015р. за період з 19.02.2016р. по 16.08.2016р. у розмірі 10 500,82 грн. та за видатковою накладною № 111 від 28.12.2015р. за період з 12.05.2016р. по 07.11.2016р. у розмірі 8 791,94 грн.

Також, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано 3% річних за прострочення оплати за товар та інфляційні нарахування.

З огляду на вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 90 460,27 грн., з яких: 19292,76 грн. пені, 57178,21 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 13989,30 грн.

03.04.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.04.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 908/684/17, присвоєно справі номер провадження 35/61/17 та призначено розгляд справи на 25.04.2017р. о 12 год. 15 хв.

У судове засідання 25.04.2017р. представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника позивача 24.04.2017р. на адресу суду надійшло нормативне обґрунтування позовних вимог, відповідно до яких він просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 25.04.2017р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив. 25.04.2017р. через Відділ документального забезпечення господарського суду надав письмову заяву № б/н від 24.04.2017р. про застосування строків позовної давності. У вказаній заяві представник відповідача зазначає, що на момент звернення позивача до суду, позовна давність стосовно вимог про стягнення пені з 19.02.2016р. сплила. На підставі викладеного, просить суд застосувати позовну давність до вимоги позивача про стягнення пені.

Також, від представника відповідача 25.04.2017р. через Відділ документального забезпечення господарського суду надійшло письмове клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (пені) до 1000,00 грн. на підставі ст. 83 ГПК України у звязку з тим, що відповідно до звіту про фінансові результати відповідача за 1-й квартал 2017р., ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» має збиток у розмірі 9 міл. 220 тис. грн.

Ухвалою суду від 25.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 23.05.2017 р.

Через Відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про застосування позовної давності, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» просив суд відмовити відповідачу в задоволенні клопотання в частині застосування строків позовної давності відносно вимог позивача щодо стягнення пені в розмірі 8791,94 грн. з підстав їх незаконності та необґрунтованості.

Також від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» через Відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області надійшло письмове заперечення про клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1000,00 грн., в звязку з його безпідставністю та враховуючи те, що підприємство відповідача веде господарську діяльність, справу про банкрутство відносно нього не порушено, а наявність збитків не свідчить про винятковість обставин, які звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов Договору з оплати за поставлений товар.

Представник позивача в судовому засіданні 23.05.2017 р. підтримав вимоги заявлені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, підтримав заяву про застосування строків позовної давності та клопотання про зменшення розміру пені.

За клопотанням представників позивача та відповідача розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

23.05.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» (надалі Замовник, ПрАТ «ЗЕРЗ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» (надалі Постачальник, ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ») було укладено Договір поставки № 150241 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобовязується у 2015р. поставити (передати у власність) Замовнику товари, зазначені у Специфікаціях, а Замовник прийняти та оплатити такі товари на умовах цього Договору.

Відповідно до видаткових накладних № 81 від 09.10.2015р. на суму 379919,81 грн. та № 111 від 28.12.2015р. на суму 221619,89 грн. Постачальник поставив Замовнику товар на загальну суму 601539,70 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.02.2017р. по справі № 908/107/17 за позовом ТОВ «НВФ «РОТОРМАШ» до ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» встановлено, що на підставі п. 4.2 Договору строк оплати товару, поставленого згідно видаткової накладної № 81 від 09.10.2015р. спливає 18.02.2016р., а строк оплати товару згідно видаткової накладної № 111 від 28.12.2015р. спливає 11.05.2016р. (з урахуванням, що 14.10.2015р. це державне свято (неробочий день) та 07.03.2016р. неробочий день).

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факти встановлені у справі № 908/107/17 не потребують доказування у даній справі.

Відповідач свої договірні зобовязання виконав із порушенням умов Договору, а саме: несвоєчасно здійснив оплату отриманого Товару, а саме: 06.01.2016 р. в рахунок погашення боргу за накладною № 81 від 09.10.2015 р. в розмірі 100000,00 грн.; 06.01.2017 р. в рахунок погашення боргу за накладною № 81 від 09.10.2015 р. в розмірі 50000,00 грн.; 18.01.2017 р. в рахунок погашення боргу за накладною № 81 від 09.10.2015 р. в розмірі 50000,00 грн.; 13.03.2017 р. в рахунок погашення боргу за накладною № 81 від 09.10.2015 р. в розмірі 179919,81 грн. та в рахунок погашення боргу за накладною № 111 від 28.12.2015 р. в розмірі 221619,89 грн.

Судом встановлено, що пунктом 7.2.1 Договору передбачено, що Замовник за даним Договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати отриманого товару Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

За несвоєчасне виконання грошового зобовязання по оплаті за отриманий товар, на підставі п. 7.2.1 Договору відповідачу нараховано пеню за порушення строків оплати за видатковою накладною № 81 від 09.10.2015р. за період з 19.02.2016р. по 16.08.2016р. у розмірі 10500,82 грн. та за видатковою накладною № 111 від 28.12.2015р. за період з 12.05.2016р. по 07.11.2016р. у розмірі 8791,94 грн.

Також, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано 3% річних за прострочення оплати за товар та інфляційні нарахування.

З огляду на вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 90 460,27 грн., з яких: 19292,76 грн. пені, 57178,21 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 13989,30 грн.

20.03.2017р. на адресу ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» було направлено лист-вимогу № 117 про сплату пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань. Зазначений лист Відповідач отримав 03.03.2017р., що підтверджується інформацією з офіційного сайту УДППЗ «УКРПОШТА».

Відповіді на вказану вище вимогу матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З аналізу ст. 193 ГК України слідує, що господарські санкції, в т.ч. пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання.

Положеннями ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦКУ) , а також мають право врегулювати відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦКУ).

Сторони по Договору, беручі до уваги приписи діючого законодавства, на власний розсуд визначили відповідальність за порушення зобовязання - строків оплати товару, у вигляді стягнення пені із визначенням розміру половини облікової ставки НБУ від заборгованості за кожен день прострочення.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд задовольняє її частково та застосовує строки позовної давності до стягнення пені по видатковій накладній № 81 від 09.10.2015 р., відповідно до якої строк оплати настав 18.02.2016 р., строк позовної давності застосовується за період з 19.02.2016 р. по 28.03.2016 р., з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За приписами частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічна правова позиція викладена у «Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 Господарського процесуального кодексу України, за І півріччя 2016 року».

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Клопотання про відновлення строку позовної давності позивачем не надавалось.

Суд, розглянувши матеріали справи дійшов висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності до стягнення пені за видатковою накладною № 81 від 09.10.2015 р. за період з 19.02.2016 р. по 28.03.2017 р. на суму 676,86 грн., оскільки 18.02.2016 р. сплив строк оплати товару, а з 19.02.2016 р. позивач нараховує пеню, а 29.03.2017 р. позивачем було надіслано позовну заяву до суду.

Позивач не заперечив про застосування строків позовної давності саме за накладною № 81 від 09.10.2015 р.

Перевіривши за допомогою бази даних «Законодавство» правильність нарахування пені та беручі до уваги пропуск позовної давності, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 9823,96 грн. за період з 29.03.2016 р. по 16.08.2016 р. за накладною № 81 від 09.10.2015 р. та за накладною № 111 від 28.12.2015 р. в розмірі 8791,94 грн. за період з 11.05.2016 р. по 06.11.2016 р., а отже, загальна сума стягнення пені складає 18615,90 грн., в задоволенні решти вимог щодо стягнення пені у розмірі 676,86 грн. судом відмовлено, оскільки в цій частині застосовано строк позовної давності.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій (пені) до 1000,00 грн., суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Суд при цьому враховує, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

Як зазначено в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Посилання відповідача на те, що в звязку з тим, що відповідно до звіту про фінансові результати відповідача за 1-й квартал 2017р., ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» має збиток у розмірі 9 міл. 220 тис. грн. не є підставою для зменшення суми розміру пені, наданий відповідачем звіт про фінансові результати не свідчить про відсутність у нього можливості сплатити штрафні санкції за порушення оплати строків за Договором, а наявність у відповідача збитків за перший квартал 2017 р. не свідчить про виняткові обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов Договору по оплаті за поставлений товар.

Інших належних доказів неможливості своєчасної оплати товару за Договором відповідачем не надано.

Суд не приймає до уваги обставини наведені відповідачем, як виняткові та відмовляє у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені до 1000,00 грн.

Також керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем відповідачу нараховано 3% річних по накладній № 81 від 09.10.2015 р. за період з 19.02.2016 р. по 28.02.2017 р. в розмірі 8433,62 грн. та втрат від інфляції за період з лютого 2016 р. по березень 2017 р. в розмірі 36789,18 грн. та по накладній № 111 від 28.12.2015 р. за період з 19.02.2016 р. по 12.03.2017 р. в розмірі 5555,68 грн. та втрат від інфляції за період з лютого 2016 р. по березень 2017 р. в розмірі 20389,03 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що право вимоги про сплату 3% річних та інфляційних втрат є правовими наслідками прострочення боржником грошового зобовязання, способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунки 3% річних та втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що по накладній № 81 від 09.10.2015 р. за період з 19.02.2016 р. по 28.02.2017 р. в розмірі 8433,62 грн. та втрат від інфляції за період з лютого 2016 р. по березень 2017 р. в розмірі 36789,18 грн. суми до стягнення є вірними та такими, що підлягають задоволенню, а по накладній № 111 від 28.12.2015 р. сума 3 % річних за період з 19.02.2016 р. по 12.03.2017 р. нарахована не вірно та задовольняється в розмірі 5544,03 грн., а сума втрат від інфляції за період з лютого 2016 р. по березень 2017 р. в розмірі 20389,03 грн. є вірною та задовольняється в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань в частині оплати товару, та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, 3 % річних та втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 18615,90 грн. пені, 13977,65 грн. 3 % річних та 57178,21 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2, ; р/р 602 в Запорізькому відділенні ПАТ АБ «Експрес-Банк», м. Запоріжжя, МФО 322959) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма РОТОРМАШ» (61060, м. Харків, пр. Льва Ландау, 171, , р/р 3501 в АТ «УКРСИББАНК», м. Харків, МФО 351005) 18615 (вісімнадцять тисяч шістсот п'ятнадцять) грн. 90 коп. пені, 13977 (тринадцять тисяч девятсот сімдесят сім) грн. 65 коп. 3 % річних, 57178 (пятдесят сім тисяч сто сімдесят вісім) грн. 21 коп. втрат від інфляції, 1587 грн. (одну тисячу пятсот вісімдесят сім) грн. 82 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 29.05.2017 р.

Суддя О.А. Топчій