РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 Справа № 910/10109/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна»

до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща СП. з.о.о.)

про визнання договорів недійсними

за участю представників

від позивача: Герасименко Є.С.- представник за довіреністю № 18/03 від 22.03.2017 р.

від відповідача: Яковенко В.В. - представник за довіреністю № 18/03 від 22.03.2017 р. Крижов С.В. - представник за довіреністю б/н від 23.05.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» (далі - ТОВ «Коверіс Рігід Україна», позивач) до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща СП. з.о.о.) (далі - компанія Coveris Rigid Polska Sp z.o.o., відповідач) про визнання договорів недійсними.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що договори про відступлення права вимоги № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016 від 08.02.2016 р. (далі - спірні договори), укладені від імені ТОВ «Коверіс Рігід Україна» представником, який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, з перевищенням повноважень, наданих генеральному директору товариства, та без передбаченого положеннями п. 11.7.8 статуту товариства погодження вказаних правочинів учасниками ТОВ «Коверіс Рігід Україна», що суперечить вимогам чинного законодавства України. При цьому, позивач не вчиняв дій, спрямованих на схвалення спірних правочинів.

Посилаючись на ст.ст. 92, 203, 215 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсними договори про відступлення права вимоги № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016, укладені 08.02.2016 р. між позивачем та відповідачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2016 р. у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р., позов ТОВ «Коверіс Рігід Україна» задоволено, визнано недійсними спірні договори. Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2017 р. вказані постанову Київського апеляційного господарського суду та рішення господарського суду міста Києва скасовано, справу направлено на новий розгляд.

У судовому засіданні під час нового розгляду справи представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили, вважали, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки умовами спірних договорів сторони передбачили підсудність спорів, що виникають із вказаних договорів, судам Республіки Польща. Тому подальший розгляд даного спору по суті господарським судом міста Києва відповідач вважає порушенням приписів Закону України «Про міжнародне приватне право», а також положень Міжнародного договору між Україною і Республікою Польща «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 24.05.1993 р. З тих же підстав, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, представник відповідача просив суд припинити провадження в даній справі, про що подав відповідне клопотання 23.05.2017 р.

Крім того, 23.05.2017 р. представниками відповідача було подане клопотання про застосування під час розгляду даної справи норм матеріального права іноземної країни, а 25.05.2017 р. - заява про відвід судді.

У судовому засіданні суд роз'яснив, що питання про застосування норм матеріального права вирішується не окремим процесуальним документом суду, а викладається у мотивувальній частині рішення за результатами розгляду справи по суті та відмовив у задоволенні відповідного клопотання відповідача. Також ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2017 р. у задоволенні заяви про відвід судді було відмовлено з підстав, викладених у вказаній ухвалі.

Розглянувши спір по суті, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 08.02.2016 р. між ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (первісний кредитор) та компанією Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (новий кредитор) були укладені договори про відступлення права вимоги № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016, згідно з умовами яких у порядку та на умовах, встановлених цими договорами, первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору, а новий кредитор набуває (одержує) право вимоги заборгованості від боржника за договорами поставки.

Так, згідно з умовами договору № D/2/2/2016 (далі - договір відступлення права-1):

- боржником є Приватне акціонерне товариство «Лакталіс-Миколаїв» (далі - ПрАТ «Лакталіс-Миколаїв») (пункт 1.1); договором поставки є № PCK-L-0042 PAC, укладений 29.01.2014 р. між ПрАТ «Лакталіс-Миколаїв» та ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАККОР Україна»), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2); заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором договору поставки, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за договором поставки до укладення цього договору, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення цього договору, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставками товару за договором поставки, що здійснені станом на 08.02.2016 р. складає 6 920 002,09 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами договору поставки, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення договору поставки та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3); для права вимоги заборгованості, що відступається за цим договором, сторони встановлюють ціну в сумі 238 392,76 євро; ціна за цим договором є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1); строк оплати новим кредитором ціни за цим договором на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2); цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1).

Відповідно до положень договору № D/3/2/2016 (далі - договір відступлення права-2):

- боржником є Приватне акціонерне товариство «Кременчуцький міськмолокозавод» (далі - ПрАТ «Кременчуцький міськмолокозавод») (пункт 1.1); договором поставки є № SSD DD00039PU, укладений 01.06.2014 між ПрАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» та ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАККОР Україна»), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2); заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором договору поставки, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за договором поставки до укладення цього договору, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення цього договору, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставками товару за договором поставки, що здійснені станом на 08.02.2016 р. складає 2 641 741 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами договору поставки, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення договору поставки та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3); для права вимоги заборгованості, що відступається за цим договором, сторони встановлюють ціну у сумі 91 007,48 євро; ціна за цим договором є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1); строк оплати новим кредитором ціни за цим договором на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2); цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1).

Згідно з умовам договору № D/4/2/2016 (далі - договір відступлення права-3):

- боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Данон Дніпро» (далі - ТОВ «Данон Дніпро») (пункт 1.1); договором поставки є № SSD DD00029PU, укладений 01.01.2014 р. між ТОВ «Данон Дніпро» та ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАККОР Україна»), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2); заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором договору поставки, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за договором поставки до укладення цього договору, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення цього договору, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставками товару за договором поставки, що здійснені станом на 08.02.2016 р. складає 803 903,48 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами договору поставки, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення договору поставки та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3); для права вимоги заборгованості, що відступається за цим договором, сторони встановлюють ціну у сумі 27 694,32 євро; ціна за цим договором є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1); строк оплати новим кредитором ціни за цим договором на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2); цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1).

Положеннями договору № D/5/2/2016 (далі - договір відступлення права-4) передбачено, що:

- боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Молочний Дім» (далі - ТОВ «Молочний Дім») (пункт 1.1); договором поставки є № 01-11, укладений 01.11.2014 р. між ТОВ «Молочний Дім» та ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАККОР Україна»), з урахуванням усіх змін та доповнень, додатків, додаткових угод та будь-яких інших правочинів, що вносять зміни до нього (пункт 1.2); заборгованість - грошовий борг (грошові зобов'язання) боржника внаслідок виконання боржником та первісним кредитором договору поставки, щодо усіх поставок (партій) товару від первісного кредитора до боржника, які були здійснені за договором поставки до укладення цього договору, строк оплати платежів (заборгованості) боржника за якими як настав на момент укладення цього договору, так і щодо тих платежів (заборгованості), строк оплати яких настане у майбутньому, поточна сума якого (боргу, грошових зобов'язань боржника) за поставками товару за договором поставки, що здійснені станом на 08.02.2016 р. складає 947 539,68 грн. без ПДВ; вказане поняття також включає право вимоги у боржника, за умовами договору поставки, усіх інших можливих грошових вимог, які виникли, або виникнуть у майбутньому у боржника внаслідок виконання чи порушення договору поставки та існування, у тому числі, але не виключно, обов'язку оплати штрафів, пені, штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних (пункт 1.3); для права вимоги заборгованості, що відступається за цим договором, сторони встановлюють ціну в сумі 32 642,56 євро; ціна за цим договором є еквівалентною сумі заборгованості за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення цього договору: 29,027736 грн. за один євро (пункт 3.1); строк оплати новим кредитором ціни за цим договором на користь первісного кредитора складає 90 днів з моменту отримання новим кредитором коштів у сумі заборгованості від боржника внаслідок реалізації права вимоги заборгованості боржника (пункт 3.2); цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами їх зобов'язань (пункт 4.1).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, із умов спірних договорів вбачається, що новим кредитором за переданими правами вимоги стало іноземне підприємство, створене за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 спірних договорів усі правовідносини, розбіжності чи вимоги, що виникають з цих договорів, у тому числі пов'язані з їх недійсністю, регламентуються (регулюються) нормами чинного законодавства (правом) Республіки Польща та підлягають вирішенню у загальному суді, за місцем реєстрації нового кредитора (компанії Coveris Rigid Polska Sp z.o.o.). Мова/мови арбітражу польська. У цьому арбітражному застереженні сторони погоджуються, що повідомлення первісного кредитора під час розгляду спору може здійснюватись за правилами направлення повідомлень, які зазначені у цьому договорі.

Положеннями п. 6.5 спірних договорів передбачено, що місцем виконання цих договорів є адреса місця реєстрації нового кредитора у Республіці Польща. У разі спору про недійсність цих договорів стороною, яка зобов'язана вчинити дії та сплатити кошти за умовами цих договорів - є новий кредитор із місцезнаходженням в Республіці Польща.

Направляючи дану справу на новий судовий розгляд, Вищий господарський суд України вказав, що суди в порушення умов спірних договорів про відступлення права вимоги, законодавства про міжнародне приватне право та ратифікованого договору між державами сторін, не надали належної оцінки та не звернули уваги на прямі вказівки в умовах договорів про відступлення права вимоги щодо підсудності справи у разі виникнення спорів між ними.

Відповідач також вважав, що даний спір непідсудний господарським судам України, а провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки умовами спірних договорів сторони передбачили підсудність спорів, що виникають із вказаних договорів, судам Республіки Польща, у зв'язку з цим подальший розгляд даного спору по суті господарським судом міста Києва відповідач вважав порушенням приписів Закону України «Про міжнародне приватне право», а також положень Міжнародного договору між Україною і Республікою Польща «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 24.05.1993 р.

Виконуючи вказівки суду касаційної інстанції та вирішуючи клопотання відповідача про припинення провадження у справі, суд врахував наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Статтею 124 ГПК України встановлено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Отже, питання щодо підсудності судам України справ з іноземними елементом регулюються законами України та міжнародними договорами.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Абзацом четвертим пункту 5 роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 р. № 04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» встановлено, що господарським судам слід враховувати, що звернення до арбітражу - це право, а не обов'язок сторони (стаття 12 ГПК України), яке реалізовується у встановленому порядку (стаття 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»), а підсудність суду справи з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у разі якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

У даному випадку однією з подій, що стала підставою для подання позову є укладення спірних договорів.

При цьому судом встановлено, що договори № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016 не містять реквізиту про місце їх укладення. Проте, у пунктах 6.6 спірних договорів визначено, порядок їх підписання. Так, ці договори укладено внаслідок попереднього узгодження сторонами їх умов шляхом, підписання примірників договорів почергово: підписання первісним кредитором двох однакових примірників в Україні та направлення таких примірників новому кредитору для підписання у Республіку Польща. Дата укладення договорів - це дата підписання договорів останньою із сторін - новим кредитором у Республіці Польща. Після підписання договорів новий кредитор повертає один підписаний примірник договорів первісному кредитору.

Разом з тим, зі спірних договорів вбачається, що всі вони підписані 08.02.2016 р., у тому числі й компанією Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o., тексти спірних договорів не містять іншої дати їх підписання новим кредитором - компанією Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o., а представниками сторін не надано суду доказів того, що спірні договори були направлені первісним кредитором новому для підписання у Республіку Польща. Таким чином, суд вважає неспростованими твердження позивача про те, що спірні договори укладались виключно на території Україні.

Другою підставою звернення з позовом до суду ТОВ «Коверіс Рігід Україна» стала та обставина, що позивач дізнався про наявність спірних договорів (05.05.2016 р., 16.05.2016 р., 13.05.2016 р. та 27.04.2016 р.) у господарському суді м. Києва під час розгляду справ № 910/6812/16, № 910/6813/16, № 910/6814/16, № 910/6815/16 (відповідно), у яких Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. подало позовні заяви про стягнення заборгованості за вищеозначеними договорами поставки на підставі спірних договорів відступлення права вимоги, про які ТОВ «Коверіс Рігід Україна» до того часу не було відомо.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги, що підставою для звернення позивача до суду стали дії, які мали місце на території України, а саме - укладення спірних договорів та розгляду у господарському суді міста Києва справ № 910/6812/16, № 910/6813/16, № 910/6814/16, № 910/6815/16, про які позивачу стало відомо тільки під час розгляду цих справ, даний спір підсудний господарському суду міста Києва.

Також суд враховує, що зобов'язаною стороною у спірних договорах є саме ТОВ «Коверіс Рігід Україна», яке повинне першим вчинити дії щодо передачі компанії Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. права вимоги до боржників, а обов'язок останньої щодо сплати ціни спірних договорів на користь ТОВ «Коверіс Рігід Україна» є похідним від нього.

Представники відповідача - Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. у судовому засіданні посилались на ст. 33 Міжнародного договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.93 р.

Дійсно, вказаний міжнародний договір врегульовує відносини сторін у даній справі, ним передбачено, що суди і органи прокуратури договірних сторін, що далі іменуються "установи юстиції" надають взаємно правову допомогу у цивільних та кримінальних справах.

Пунктом 1 статті 33 зазначеного Міжнародного договору передбачено, що зобов'язання, які виникають з договірних відносин, визначаються законодавством тієї договірної сторони, на території якої була укладена угода, хіба що учасники договірних відносин підпорядкують ці відносини вибраному ними законодавству. Відповідно до пункту 2 вказаної ст. 33, у справах, зазначених в пункті 1, компетентним є суд тієї договірної сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу відповідач.

Так, обґрунтовуючи свої доводи про необхідність розгляду справи судами Польщі, відповідач вважає, що оскільки учасники договірних правовідносин вибрали законодавство Республіки Польща, яким будуть регулюватись їх договірні відносини, то і справа має бути розглянута на території відповідача.

Проте, необхідно звернути увагу ще на одне положення пункту 2 наведеної ст. 33, відповідно до якого у справах, зазначених в пункті 1, компетентним є також суд тієї договірної сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу позивач, якщо на цій території знаходиться предмет спору або майно відповідача.

Як вже встановлено судом, заборгованість по договорах поставки, на стягнення якої передане право вимоги відповідачу, виникла внаслідок виконання господарських зобов'язань з поставки на території України між її резидентами (суб'єктами господарювання України) і саме ця заборгованість є предметом права вимоги, що оспорюється, тобто предметом спору знаходиться в Україні. При цьому і майно (грошові кошти - заборгованість по договорах поставки), на яке відповідач вважає, що має право, знаходиться також на території України у боржників - резидентів України.

Окрім усього, вирішуючи питання про підсудність справи господарський суд врахував положення Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 р. та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15.06.1976 р., якими визначені загальні засади арбітражного розгляду міжнародних спорів.

Так, пунктом 2 ч. 2 ст. 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено, що суд, в якому порушено справу, може не визнати арбітражну угоду, якщо за законом його країни спір не може бути предметом арбітражного розгляду.

У даному випадку спір про недійсність правочину (ч. 3 ст. 215 ЦК України) належить розглядати державним судом України у контексті ст. 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», висновку Конституційного Суду України, наведеному у рішенні від 10.01.2008 р. у справі № 1-3/2008 (№ 1-рп/2008).

За таких обставин даний спір, предметом якого є визнання недійсними договорів, не може бути вирішений арбітражним судом та підлягає розгляду господарським судом міста Києва, відтак, підстави для задоволення клопотання відповідача про припинення провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України - відсутні.

Отже, розглянувши спір по суті, суд врахував наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (Товариство) стверджує, що спірні договори є недійсними, оскільки були підписані від імені позивача генеральним директором Товариства - Стіпахном І.І., який станом на 08.02.2016 р. був усунутий від виконання обов'язків генерального директора Товариства. Крім того, укладення спірних договорів відбулось з перевищенням повноважень генерального директора Товариства та без їх попереднього узгодження і схвалення учасниками Товариства, як це передбачено підпунктом 11.7.8 пункту 11.7 статуту Товариства. У той же час, відповідно до вказаного пункту статуту генеральний директор Товариства має право, в тому числі, підписувати договори та здійснювати юридичні дії від імені Товариства, у яких сума одноразових (коротко строкових) договорів (угод) перевищує 100 000 євро та річних договорів (угод) на суму перевищує 500 000 євро, лише у випадках узгодження та схвалення учасникам Товариства цих документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У силу ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 11) роз'яснено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Судом встановлено, що 08.02.2016 р. Стіпахном І.І., як генеральним директором ТОВ «Коверіс Рігід Україна», і членами правління компанії Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. - Zbigniew Woznica та Zdenek Rybczuk підписано 4 (чотири) спірні договори про відступлення права вимоги.

Разом з тим, встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 р. у справі № 910/22847/15 визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «ПАККОР Україна», оформлені протоколом № 30-0514-1 від 30.05.2013 р., рішення загальних зборів учасників ТОВ «Коверіс Рігід Україна», оформлені у вигляді протоколу № 1 засідання комісії про призначення генерального директора Товариства Стіпахна І.І. (справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Інтерагротек» та компанії «SIMAGRO» до ТОВ «Коверіс Рігід Україна» про визнання рішень загальних зборів недійсними).

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 р. набрала законної сили 03.02.2016 р.

У подальшому, 06.02.2016 р. на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагропак» (попередне найменування - «Коверіс Рігід Україна») ТОВ «ВК «Інтерагротек», яке є єдиним учасником ТОВ «Інтерагропак» («Коверіс Рігід Україна»), було прийнято рішення усунути Стіпахна І.І. від виконання обов'язків генерального директора ТОВ «Інтерагропак» («Коверіс Рігід Україна») з 06.02.2016 р., про що складено відповідний протокол № 01-ГД/2016 від 06.02.2016 р.

Таким чином, станом на день укладення спірних договорів, тобто 08.02.2016 р., Степахно І.І. не мав повноважень, необхідних для вчинення дій від імені Товариства.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа (позивач) доведе, що третя особа (відповідач) знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Представники відповідачів у судовому засіданні стверджували, що відповідач не був обізнаний про відсутність повноважень Стіпахна І.І. на підписання спірних угод.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 3.3 Постанови Пленуму ВГСУ № 11, припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Судом встановлено, що 24.07.2015 р. один із підписантів спірних договорів член правління компанії Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. - Збігнєв Возніца надіслав на адресу представника одного із учасників ТОВ «Коверіс Рігід Україна» листа, в якому повідомляв про обізнаність щодо конфлікту навколо генерального директора Стіпахна І.І. та його незаконне призначення.

Також, як зазначалось вище, 03.02.2016 р. Київський апеляційний господарський суд ухвалив постанову у справі № 910/22847/15, якою визнав недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «ПАККОР Україна», оформлені протоколом № 30-0514-1 від 30.05.2013 р. про обрання Стіпахна І.І. генеральним директором Товариства; та рішення загальних зборів учасників ТОВ «Коверіс Рігід Україна», оформлені у вигляді протоколу № 1 засідання комісії з призначення генерального директора Товариства.

Як свідчать матеріали справи, сам Стіпахно І.І. 03.02.2016 р. був особисто присутній на судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду, знав про суть спору, надавав суду усні та письмові пояснення та в його присутності суд оголошував прийняте за результатами розгляду справи рішення про незаконність документів щодо обрання його генеральним директором ТОВ «Коверіс Рігід Україна».

Постанова Київського апеляційного господарського від 03.02.2016 р. у справі № 910/22847/15 була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та оприлюднена згідно з вимогами чинного законодавства України, відтак компанія Coveris Rigid Polska Sp. z.o.o. мала об'єктивну можливість ознайомитись із вказаною постановою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено, що відповідач знав, мав можливість дізнатися та не міг не знати про обмеження повноважень особи, що укладала спірні договори від імені ТОВ «Коверіс Рігід Україна» - Стіпахна І.І.

Крім того, у п. 3.3 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 роз'яснено: якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Судом встановлено, що відповідно до преамбули спірних договорів № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016 від імені ТОВ «Коверіс Рігід Україна» вказані договори вчиняв генеральний директор Стіпахно І.І., який діяв на підставі статуту, і який в силу положень пп. 11.7.8 п. 11.7 статуту ТОВ «Коверіс Рігід Україна» повинен був узгодити їх укладення з учасниками Товариства та отримати їх погодження (схвалення).

Отже, враховуючи, що договори № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 і № D/5/2/2016 містять умови про підписання їх особою, яка діє на підставі статуту ТОВ «Коверіс Рігід Україна», компанія Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. на день підписання спірних договорів була ознайомлена із статутом Товариства, зокрема, у частині, яка стосується відповідних повноважень генерального директора позивача, і знала про перевищення генеральним директором Стіпахном І.І. своїх повноважень, покладних на нього статутом Товариства.

Поряд з цим, відповідно до підпункту 11.7.8 пункту 11.7 статуту ТОВ «Коверіс Рігід Україна» генеральний директор Товариства має право підписувати договори та здійснювати юридичні дії від імені Товариства, видавати доручення, свідчити документи і платіжні доручення Товариства, відкривати і закривати рахунки. У випадках, коли сума одноразових (коротко строкових) договорів (угод) перевищує 100 000,00 євро та річних договорів (угод) на суму перевищує 500 000,00 євро, генеральний директор повинен подати такі документи на узгодження та схвалення учасникам Товариства.

Судом встановлено, що згідно з пунктами 3.1 спірних договорів право вимоги заборгованості, що відступається за вказаними договорами, сторони оцінюють у сумі:

- 238 392,76 євро (пункт 3.1 договору № D/2/2/2016);

- 91 007,48 євро (пункт 3.1 договору № D/3/2/2016);

- 27 694,32 євро (пункт 3.1 договору № D/4/2/2016);

- 32 642,56 євро (пункт 3.1 договору № D/5/2/2016).

Також вбачається, що пунктами 5.1, 5.2 договорів № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016, № D/5/2/2016 передбачена відповідальність за порушення сторонами їх зобов'язань у вигляді штрафних санкцій в розмірі 700 000,00 євро.

Зокрема, пунктом 5.1 спірних договорів передбачено, що у випадку порушення первісним кредитором будь-якого із своїх зобов'язань за договором, та/або у разі вчинення первісним кредитором будь-яких дій, які матимуть наслідком нечинність (неправдивість, неістинність) вказаних в договорі тверджень і гарантій первісного кредитора, та/або дій, які ускладнять стягнення заборгованості з боржника - первісний кредитор зобов'язаний сплатити новому кредитору штраф у сумі 700 000 євро за кожен випадок (факт) порушення, та/або вчинення дії, яка матиме наслідком нечинність (неправдивість, неістинність) вказаних у договорі тверджень і гарантій первісного кредитора.

У випадку недійсності права вимоги заборгованості та/або відсутності заборгованості з будь-яких причин (у тому числі, але не виключно стягнення заборгованості з боржника первісним кредитором або іншими особами), одночасно: новий кредитор не зобов'язаний вплачувати первісному кредитору ціну договору; первісний кредитор зобов'язаний сплатити новому кредитору штраф у сумі 700 000 євро; первісний кредитор зобов'язаний відшкодувати новому кредитору усі понесені новим кредитором збитки, у тому числі, але не виключно, упущену вигоду, судові збори, оплату роботи юристів, представників, повірених тощо (п. 5.2 спірних договорів).

Таким чином, кожний із спірних договорів № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 і № D/5/2/2016 був підписаний на суму більшу ніж 500 000,00 євро, без погодження і схвалення укладення таких договорів учасниками Товариства, а тому підписання спірних договорів Стіпахном І.І. є перевищенням повноважень генерального директора, визначених статутом ТОВ «Коверіс Рігід Україна».

Щодо доводів відповідача про те, що статутом Товариства передбачалось лише затвердження, а не отримання згоди загальних зборів учасників товариства, суд зазначає, що такі твердження Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. спростовуються змістом пп. 11.7.8 п. 11.7 статуту ТОВ «Коверіс Рігід Україна», які відповідач трактує на власний розсуд.

Окрім усього суд звертає увагу на те, що за загальним правилом правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє ст. 239 ЦК України. У разі, якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241 ЦК України). Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму № 11 від 29.05.2013 р. наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

Як встановлено у судовому засіданні, ТОВ «Коверіс Рігід Україна» не вчинило жодних дій на виконання спірних договорів, оскільки не вважало їх дійсними, а відповідач не надав суду доказів вчинення позивачем конклюдентних дій, які б свідчили про наступне схвалення спірних правочинів позивачем в порядку ст. 241 ЦК України, або були спрямовані на виконання сторонами умов спірних договорів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Коверіс Рігід Україна» підлягають задоволенню, а договори № D/2/2/2016, № D/3/2/2016, № D/4/2/2016 та № D/5/2/2016 від 08.02.2016 р. - визнанню недійсними.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у тому числі за розгляд апеляційної та касаційної скарг.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» до Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща СП. з.о.о.) про визнання договорів недійсними задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № D/2/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 41; ідентифікаційний код 30021648) та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) (Poland, Siemianowice Slaskie 41-100 ul. Budowlana 6, ідентифікаційний код KRS number NIP: ).

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № D/3/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 41; ідентифікаційний код 30021648) та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) (Poland, Siemianowice Slaskie 41-100 ul. Budowlana 6, ідентифікаційний код KRS number NIP: ).

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № D/4/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 41; ідентифікаційний код 30021648) та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) (Poland, Siemianowice Slaskie 41-100 ul. Budowlana 6, ідентифікаційний код KRS number NIP: ).

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № D/5/2/2016 від 08.02.2016 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 41; ідентифікаційний код 30021648) та юридичною особою за законодавством Республіки Польща - Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) (Poland, Siemianowice Slaskie 41-100 ul. Budowlana 6, ідентифікаційний код KRS number NIP: ).

Стягнути з Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) (Siemianowice Slaskie 41-100 ul. Budowlana 6, ідентифікаційний код KRS number NIP: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коверіс Рігід Україна» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 41; ідентифікаційний код 30021648) 5 512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні в присутності представників сторін 25 травня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 30 травня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.