КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа№ 925/1363/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Разіної Т.І.

Куксова В.В.

за участю представників:

від позивача: Щербак А.В.

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 у справі №925/1363/16 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці"

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

про визнання договору оренди землі поновленим та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 по справі № 925/1363/16 у задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання договору оренди землі поновленим та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі - відмовлено повністю.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 по справі № 925/1363/16 про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що відповідно до норм ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та умов договору оренди землі переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі виникає у нього після закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі. Оскільки на момент звернення позивача до відповідача про поновлення договору оренди землі строк дії договору не закінчився, подія порушення переважного права позивача на поновлення договору на новий строк не настала, а відтак вимога позивача про захист цього права є необґрунтованою. Крім того, суд першої інстанції як на підставу для відмови у позові вказав про те, що позивачем до укладення додаткова угода про поновлення договору оренди землі містить умову щодо площі орендованої земельної ділянки і її кадастрового номера. Зазначена умова є істотною для договорів даного виду, проте суперечить фактичній площі орендованих позивачем земельних ділянок і їх кадастрових номерів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване апелянтом рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а також з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, апелянт наголошував на тому, що орендарем було виконано і умови договору оренди землі від 15.06.2010, і припис частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо надсилання орендарю листів - повідомлень № 1543 від 22.06.2015 та № 1764 від 15.07.2015 щодо заперечень у поновленні договорів на новий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 у справі №925/1363/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В. та Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 у справі №925/1363/16, апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.04.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017, у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В. на лікарняному та судді Власова Ю.Л. у відпустці, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №925/1363/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.04.2017 для розгляду справи №925/1363/16 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Куксов В.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 справу № 925/1363/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Куксов В.В., Разіна Т.І., розгляд справи призначено на 23.05.2017.

В судовому засіданні 23.05.2017 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 23.05.2017 представників не направив, причин неявки суд не повідомив. Про розгляд справи повідомлений належним чином (ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження вручена згідно поштового повідомлення 566, а ухвала від 04.02.2017 про призначення розгляду справи на 23.05.2017 - вручена згідно поштового повідомлення 083). Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавав.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами та присутності представника апелянта, за відсутності представників відповідача.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

В процесі апеляційного провадження по справі судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

15.05.2007 між позивачем, як орендарем, і Чорнобаївською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, був укладений договір оренди землі, який зареєстровано у Чорнобаївському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.05.2007 за № 01 (далі - договір оренди).

За умовами пунктів 1, 2 договору оренди сторони передбачили, що орендодавець зобов'язався надати, а орендар прийняти в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 672,627 га (з яких рілля - 496,4345 га, господарські двори - 81,9207 га., польові шляхи - 8,483 га., проектні польові шляхи (рілля) - 34,53 га, лісосмуги - 49,5388 га., багаторічні насадження - 1,72 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради.

Пунктом 8 договору оренди сторони узгодили, що договір укладено терміном на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 43 договору оренди визначено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

По акту прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку, яка є об'єктом цього договору оренди, а саме: земельну ділянку загальною площею 672,627 га (з яких рілля - 496,4345 га, господарські двори - 81,9207 га., польові шляхи - 8,483 га., проектні польові шляхи (рілля) - 34,53 га, лісосмуги - 49,5388 га., багаторічні насадження - 1,72 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради.

24.11.2008, 07.05.2009, 13.04.2011, 20.07.2011, 22.07.2011 між позивачем, як орендарем, і Чорнобаївською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, були укладені додаткові угоди до договору оренди, якими внесено зміни і доповнення умов договору щодо об'єкта оренди в частині визначення загальної площі орендованої позивачем землі, її нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати за неї. Зокрема, додатковими угодами від 07.05.2009 і 22.07.2011 року сторони змінили умови договору щодо загальної площі орендованої землі і визначили її розмір, відповідно, 645,1824 га і 640,50 га.

31.08.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив поновити на 10 років договір оренди землі від 15.05.2007 на загальну площу 672,627 га, до заяви додав документи, які підтверджують його право оренди зазначеної у договорі земельної ділянки та проект додаткової угоди про поновлення договору для підписання.

Зокрема, до заяви від 31.08.2016 позивачем було додано лист Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області від 23.12.2015 № 01-01-14/3817, в якому Чорнобаївська районна державна адміністрація Черкаської області повідомляла про дотримання СТОВ «Канівці» істотних умов договору оренди, відсутність заборгованість з орендної плати.

На заяві позивача від 31.08.2016 наявна відмітка відповідача № 5484/0/1-16 від 31.08.2016 про прийняття вказаної заяви.

30.09.2016 відповідач за наслідком розгляду заяви позивача від 31.08.2016 року надав письмову відповідь, за змістом якої відмовив позивачу у поновлені договору оренди землі від 15.05.2007 на запропонованих позивачем умовах з тієї підстави, що термін дії договору оренди землі не закінчився, спливає лише 22.05.2017 року, тому його поновлення в такому порядку суперечить вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Відмова відповідача у задоволенні заяви позивача про поновлення договору оренди землі стала підставою звернення позивача до суду за захистом його переважного права оренди, встановленого нормами ст. 33 Закону України "Про оренду землі" і п. 8 договору оренди землі від 15.05.2007.

Так у позові (з урахуванням поданих уточнень, які прийняті судом першої інстанції до розгляду, про що свідчить протокол судового засідання від 12.01.2017), позивач просив суд:

- поновити на 10 років договір оренди земельної ділянки, укладений між Чорнобаївською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Канівці" 15.05.2007, яка знаходиться в межах Великоканівецької сільської ради, і договір зареєстровано у Чорнобаївському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.05.2007 за № 01, із змінами і доповненнями, внесеним додатковими угодами № 201 від 24.11.2008, № 88 від 07.05.2009, № 54 від 13.04.2011, № 139 від 20.07.2011, № 139 від 22.07.2011;

- визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 15.05.2007, із змінами і доповненнями внесеними додатковими угодами № 201 від 24.11.2008, № 88 від 07.05.2009, № 54 від 13.04.2011, № 139 від 20.07.2011, № 139 від 22.07.2011 про його поновлення в наступній редакції:

Додаткова угода

До договору оренди земельної ділянки сільського господарського призначення №126 від 15.05.2007(додаткова угода №201 від 24.11.2008, угода про зміну і доповнення договору №88 від 07.05.2009 року, угода про зміну і доповнення договору №54 від 13.04.2011 року, угода про зміну і доповнення договору №139 від 20.07.2011 року, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011 року.

Орендодавець : Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131 в особі в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Сіроштан О.М., який діє на підставі Положення про Головне управління Держземагенства у Черкаській області від 05.09.2012 №417 зі змінами від 01.03.2013 з одного боку, та Орендар: СТОВ «КАНІВЦІ» в особі директора Цвєтухіна М.О.,з другого уклали дану угоду про нижченаведене:

1.Поновити на десять років - по 31 грудня 2026 року - строк дії договору оренди земельної ділянки площею 640,50 га кадастровий номер N01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради №126 від 15.05.2007 (додаткова угода №201 від 24.11.2008, угода про зміну і доповнення договору №88 від 07.05.2009 року, угода про зміну і доповнення договору №54 від 13.04.2011 року, угода про зміну і доповнення договору №139 від 20.07.2011 року, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011 року) зареєстрованого Чорнобаївським районним відділом Черкаської регіональної філії Центру ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах .

2.Інші умови договору зберігають чинність.

3.Ця додаткова угода є невід'ємною частиною вищевказаного договору, складена у двох примірниках, по одному примірнику для кожної з сторін.

Орендодавець : Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131 в особі в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Сіроштан О.М.

Орендар: СТОВ «КАНІВЦІ» в особі директора Цвєтухіна М.О.

Відповідач - головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, подав 24.11.2016 року за вх. № 23979 письмовий відзив на позов, у якому проти позову заперечував з мотивів безпідставності і необґрунтованості позовних вимог, а саме відсутності події порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі та обранням позивачем неналежного способу захисту цього права.

Порядок та підстави отримання у користування земельних ділянок визначені у ст.123, 124 Земельного кодексу України, відповідно до яких сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є об'єкт оренди, строк дії договору оренди; орендна плата із призначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно пункту 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року N 6, у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011).

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Право на поновлення договору оренди землі передбачене у ст. 33 Закону України „Про оренду землі, яка визначає відповідний порядок звернення орендаря до орендодавця. Так, за змістом вказаної статті визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

В силу ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що договір оренди підписано сторонами 15.05.2007, його державна реєстрація проведена у Чорнобаївському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.05.2007 за № 01. Таким чином, термін дії договору у відповідності до пункту 8 договору оренди спливає 22.05.2017. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, звертаючись до відповідача з заявою про поновлення договору оренди на 10 років, реалізував наявне у нього переважне право на укладення договору на новий строк і на тих же умовах, і згідно з приписами ч. 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором (тобто не пізніше 30 днів до закінчення строку), але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Тобто, зазначена норма закону передбачає граничний строк, не пізніше якого заява про поновлення договору оренди має бути подана орендарем орендодавцю, проте, не встановлює початок строку, з якого саме відповідна заява може бути направлена орендарем орендодавцю. А тому відмова відповідача у поновлені договору оренди землі від 15.05.2007 на запропонованих позивачем умовах з тієї підстави, що термін дії договору оренди землі не закінчився, спливає лише 22.05.2017 року, тому його поновлення в такому порядку суперечить вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі" - є необґрунтованою.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що до заяви від 31.08.2016 позивачем було додано лист Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області від 23.12.2015 № 01-01-14/3817, в якому Чорнобаївська районна державна адміністрація Черкаської області повідомляла про дотримання СТОВ «Канівці» істотних умов договору оренди, відсутність заборгованість з орендної плати, а також проект додаткової угоди.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що додатковою угодою від 22.07.2011 до договору оренди внесено зміни в пункт 2 договору щодо розміру об'єкта оренди, і погоджено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 640,50 га., в т.ч. рілля - 490,9449 га., господарські двори - 55,28 га, польові шляхи - 8,483 га, лісосмуги - 49,5388 га, проектні польові шляхи (рілля) - 34,53 га, багаторічні насадження - 1,72 га. Всі інші умови договору залишені без змін.

Щодо вказаних земель позивачем подано витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, які містять відомості про належність орендованих позивачем земель до земель державної власності.

При цьому, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що відповідно до поданого позивачем реєстру Витягів із Державного земельного кадастру, загальна площа земельних ділянок, право оренди яких на підставі договору оренди землі від 15.05.2007 (дата його державної реєстрації 22.05.2007 року) зареєстроване за позивачем, складає 490,9449 га. Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що 490,9449 га є складовою загального обсягу орендованих позивачем земель і складає розмір орендованої позивачем ріллі, проте, господарські двори складають загалом 55,2846 га, багаторічні насадження - 1,72 га, шляхи - 43,0130, лісосмуги - 49,5388 га, і що разом складає 640,5013 га, що є загальною орендованою площею, узгоджений сторонами додатковою угодою від 22.07.2011 до договору оренди.

При цьому, помилкове зазначення позивачем в заяві від 31.08.2016 загальної орендованої площі 672,627 га (тобто без урахування узгодженої сторонами площі додатковою угодою від 22.07.2011 - 640,50 га.) не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації ним переважного права на поновлення договору оренди саме в частині площі 640,50 га, обумовленого приписами статті 33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги (з урахуванням здійснених уточнень, які прийняті судом першої інстанції до розгляду, що зафіксовано в протоколі 12.01.2017), про поновлення строку дії договору щодо оренди землі площею 640,50 га.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 13, ч. 1 ст. 15, ч.ч. 1, 2 п.п. 1, 4, 5 ст. 16 Цивільного кодексу України: при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусового виконання обов'язку в натурі.

Згідно з пунктами "а", "д" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав, застосуванням інших, передбачених законом , способів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги зміст наведених норм діючого законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Верховний Суд України у Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України вказав наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Статтею 187 Господарського кодексу України визначено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Таким чином, за результатами розгляду справи в апеляційному порядку апеляційним судом встановлено, що позивач належно виконує свої обов'язки за договором, до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися наявним у нього переважним правом укладення договору на новий строк, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди, а відмова відповідача у поновлені договору оренди землі від 15.05.2007 на запропонованих позивачем умовах з тієї підстави, що термін дії договору оренди землі не закінчився, спливає лише 22.05.2017 року, тому його поновлення в такому порядку суперечить вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі" - є необґрунтованою. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність обумовлених ст. 33 Закону України «Про оренду землі» підстав для поновлення строку дії договору оренди (з урахуванням внесених змін додатковими угодами) на 10 років та тих же умовах та укладення додаткової угоди в судовому порядку, що є ефективним способом захисту в контексті спірних правовідносин сторін.

При цьому, оцінивши викладений в тексті уточнень позовних вимог текст додаткової угоди, суд апеляційної інстанції, з врахуванням приписів статті 187 Господарського кодексу України, вважає за необхідне виключити з тексту запропонованої позивачем додаткової угоди дату «31.12.2026». В решті умов додаткова угода відповідає приписам ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

З огляду на викладене, позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (з урахуванням поданих уточнень, які прийняті судом першої інстанції до розгляду, про що свідчить протокол судового засідання від 12.01.2017) про:

- поновлення на 10 років договору оренди земельної ділянки, укладеного між Чорнобаївською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Канівці" 15.05.2007, яка знаходиться в межах Великоканівецької сільської ради, і договір зареєстровано у Чорнобаївському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.05.2007 за № 01, із змінами і доповненнями, внесеним додатковими угодами № 201 від 24.11.2008, № 88 від 07.05.2009, № 54 від 13.04.2011, № 139 від 20.07.2011, № 139 від 22.07.2011 та про визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 15.05.2007, із змінами і доповненнями внесеними додатковими угодами № 201 від 24.11.2008, № 88 від 07.05.2009, № 54 від 13.04.2011, № 139 від 20.07.2011, № 139 від 22.07.2011 про його поновлення в наступній редакції:

Додаткова угода

До договору оренди земельної ділянки сільського господарського призначення №126 від 15.05.2007 (додаткова угода №201 від 24.11.2008, угода про зміну і доповнення договору №88 від 07.05.2009, угода про зміну і доповнення договору №54 від 13.04.2011, угода про зміну і доповнення договору №139 від 20.07.2011, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011.

Орендодавець : Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131 в особі в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Сіроштан О.М., який діє на підставі Положення про Головне управління Держземагенства у Черкаській області від 05.09.2012 №417 зі змінами від 01.03.2013 з одного боку, та Орендар: СТОВ «КАНІВЦІ» в особі директора Цвєтухіна М.О.,з другого уклали дану угоду про нижченаведене:

1.Поновити на 10 (десять) років строк дії договору оренди земельної ділянки площею 640,50 га кадастровий номер N01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради №126 від 15.05.2007 (додаткова угода №201 від 24.11.2008, угода про зміну і доповнення договору №88 від 07.05.2009 року, угода про зміну і доповнення договору №54 від 13.04.2011 року, угода про зміну і доповнення договору №139 від 20.07.2011 року, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011 року) зареєстрованого Чорнобаївським районним відділом Черкаської регіональної філії Центру ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах .

2.Інші умови договору зберігають чинність.

3.Ця додаткова угода є невід'ємною частиною вищевказаного договору, складена у двох примірниках, по одному примірнику для кожної з сторін.

Орендодавець : Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131 в особі в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Сіроштан О.М.

Орендар: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Канівці" (19930 Черкаська обл.., Чорнобаївськи район, с. Великі Канівці, вул. Котовського, 10; ) в особі директора Цвєтухіна М.О.

- підлягає задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову (з урахуванням уточнень позовних вимог).

Згідно зі ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 у справі №925/1363/16 в силу п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками апеляційного перегляду справи судові витрати підлягають перерозподілу, а саме: судовий збір за подачу позову покладається судом апеляційної інстанції на відповідача, а судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається судом також на відповідача. Крім того, з урахуванням того, що на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду ставка судового збору складала 1 розмірі мінімальної заробітної плати за 1 вимогу немайнового характеру (п.п 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом), тобто 1 378,00 грн., а оскільки позивачем сплачено загалом 2 900,00 грн. з 2 вимоги немайнового характеру замість 2 756,00 грн., позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 144,00 грн. зайво сплаченого судового збору при подачі позову згідно платіжного доручення № 1414 від 31.10.2016.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 у справі №925/1363/16 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.01.2017 у справі №925/1363/16 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Поновити на 10 років договір оренди земельної ділянки, укладений між Чорнобаївською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Канівці" 15.05.2007, яка знаходиться в межах Великоканівецької сільської ради, і договір зареєстровано у Чорнобаївському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.05.2007 за № 01, із змінами і доповненнями, внесеним додатковими угодами № 201 від 24.11.2008, № 88 від 07.05.2009, № 54 від 13.04.2011, № 139 від 20.07.2011, № 139 від 20.07.2011.

Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 15.05.2007, із змінами і доповненнями внесеними додатковими угодами № 201 від 24.11.2008, № 88 від 07.05.2009, № 54 від 13.04.2011, № 139 від 20.07.2011, №139 від 22.07.2011 про його поновлення в наступній редакції:

Додаткова угода

До договору оренди земельної ділянки сільського господарського призначення №126 від 15.05.2007(додаткова угода №201 від 24.11.2008, угода про зміну і доповнення договору №88 від 07.05.2009, угода про зміну і доповнення договору №54 від 13.04.2011, угода про зміну і доповнення договору №139 від 20.07.2011, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011.

Орендодавець: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131 в особі в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Сіроштан О.М., який діє на підставі Положення про Головне управління Держземагенства у Черкаській області від 05.09.2012 №417 зі змінами від 01.03.2013 з одного боку, та Орендар: СТОВ «КАНІВЦІ» (19930 Черкаська обл.., Чорнобаївськи район, с. Великі Канівці, вул. Котовського, 10; ) в особі директора Цвєтухіна М.О.,з другого уклали дану угоду про нижченаведене:

1.Поновити на 10 (десять) років строк дії договору оренди земельної ділянки площею 640,50 га кадастровий номер N01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адміністративних межах Великоканівецької сільської ради №126 від 15.05.2007 (додаткова угода №201 від 24.11.2008, угода про зміну і доповнення договору №88 від 07.05.2009 року, угода про зміну і доповнення договору №54 від 13.04.2011 року, угода про зміну і доповнення договору №139 від 20.07.2011 року, угода про зміну і доповнення до договору №139 від 22.07.2011 року) зареєстрованого Чорнобаївським районним відділом Черкаської регіональної філії Центру ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах .

2.Інші умови договору зберігають чинність.

3.Ця додаткова угода є невід'ємною частиною вищевказаного договору, складена у двох примірниках, по одному примірнику для кожної з сторін.

Орендодавець: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131 в особі в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Сіроштан О.М.

Орендар: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Канівці" (19930 Черкаська обл.., Чорнобаївськи район, с. Великі Канівці, вул. Котовського, 10; ) в особі директора Цвєтухіна М.О.

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (), адреса : м. Черкаси, вул. Смілянська,131, на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" (19930 Черкаська обл.., Чорнобаївськи район, с. Великі Канівці, вул. Котовського, 10; ) 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору за подачу позову та 3 190 (три тисячі сто дев'яносто) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Повернути на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Канівці" (19930 Черкаська обл.., Чорнобаївськи район, с. Великі Канівці, вул. Котовського, 10; ) 144 (сто сорок чотири) грн. 00 коп. зайво сплаченого судового збору при подачі позову, сплаченого платіжним дорученням № 1414 від 31.10.2016.

6. Доручити господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання постанови.

7. Матеріали справи № 925/1363/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

8. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Т.І. Разіна

В.В. Куксов