КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа№ 910/13054/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Куксова В.В.

Майданевича А.Г.

За участю представників:

Від позивача: Куликов Ю.Ю.-представник, Палажченко О.О.-представник;

Від відповідача: Колосюк С.Л.-представник, Сапальов В.В.-представник;

Від третьої особи: Кустова Т.В.-представник;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2016

у справі № 910/13054/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" Кашути Д.Є.

до Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 8463118 грн. та визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось із позовом Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" Кашути Д.Є. до Національного банку України про стягнення 8 463 118,00 грн. та визнання права власності на майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 позовні вимоги задовольнено частково.

Присуджено до стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. отриманий купонний дохід у розмірі 3 240 583,00 грн., отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 860 800,00 грн.

Визнано за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" право власності на цінні папери - державні облігації України UA у кількості 20 302 штук загальною номінальною вартістю 20 302 000,00 грн.; державні облігації України UA у кількості 4 304 штук загальною номінальною вартістю 3 012 800,00 грн.

В решті позову відмовлено за необгрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням, Національний банк України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 у справі № 910/13054/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Національного банку України у справі №910/13054/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Станіка С.Р., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2016 апеляційну скаргу Національного банку України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.12.2016.

05.12.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги.

07.12.2017 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 без задоволення.

22.12.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли доповнення до апеляційної скарги.

29.12.2016 та 30.01.2017 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

Крім того 30.01.2017 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

17.02.2017 через відділ документального забезпечення від позивача надійшли додаткові пояснення.

24.03.2017 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

Розгляд апеляційної скарги Національного банку України по справі № 910/13054/16 неодноразово відкладався.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 № 09-52/342/17 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Корсакової Г.В. на лікарняному, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/13054/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Національного банку України у справі №910/13054/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Куксова В.В. та Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 прийнято апеляційну скаргу Національного банку України до провадження та призначено розгляд справи № 910/13054/16 на 25.05.2017.

25.05.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярія) Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових матеріалів.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні 25.05.2017 надали свої пояснення по суті спору та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення з мотивів викладених у відзивах.

В судовому засіданні 25.05.2017 представники відповідача надали свої пояснення по суті спору, підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Національним банком України укладено низку кредитних договорів та договорів застави державних облігацій України, в тому числі Кредитний договір від 06.11.2014 № 247/11-14/КТ.

Згідно із пунктом 1.1 кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 22 500 000,00 грн. на строк з 06.11.2014 по 26.12.2014 з оплатою 19,85% річних.

06.11.2014 у забезпечення зобов'язань позивача за кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено договір застави Державних облігацій України № 247/11-14/ДОУ.

Пунктом 1.2 визначено, що позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав у заставу відповідачеві державні облігації України у бездокументарній формі загальною вартістю 23 638 546,88 грн., а саме державні облігації України UA у кількості 20 302 штук номінальною вартістю 1000 грн. за одну штуку балансовою вартістю 1028,19 грн. за одну штуку загальною вартістю 20 302 000,00 грн. із датою погашення 15.08.2018; державні облігації України UA у кількості 4 304 штук номінальною вартістю 1000,00 грн. за одну штуку, балансовою вартістю 775,22 грн., загальною номінальною вартістю 3 012 800,00 грн. із строком погашення 30.09.2019.

Право власності позивача на зазначені вище цінні папери станом на дату укладення договору застави підтверджено Біржовими звітами - витягами з Переліку біржових контрактів, укладених на Фондовій біржі ПФТС.

На виконання пункту 2.1.1 кредитного договору відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача суму кредитних коштів та одночасно заблокував у депозитарії цінних паперів відповідача цінні папери, визначені у договорі застави, які були надані під забезпечення кредиту.

Згідно із пунктом 2.2.4 кредитного договору відповідач має право забезпечити наступного робочого дня за днем неповернення коштів позивачем віднести заборгованість на рахунки з обліку простроченої заборгованості та прострочених нарахованих доходів, а також нарахувати з наступного календарного дня, що настає за днем порушення позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором, пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення виконання зобов'язання.

Пунктом 2.2.11 кредитного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором відповідач має право стягнути штраф у розмірі 30 000,00 грн.

01.12.2014 між ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Національним банком України було укладено Договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, яким змінено строк погашення відсотків за користування кредитом за листопад 2014 року на 26.12.2014.

Згідно із пунктом 2 Постанови Правління Національного банку України від 09.10.2014 № 655 "Про заходи зміни умов користування кредитами та операціями репо" в редакції, яка діяла з 10.10.2014 стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів та штрафі, накладених за порушення умов відповідних кредитних договорів, не здійснюється.

Пунктом 1.4. розділу VI Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009 визначено, що Національний банк має право з дня виникнення простроченої заборгованості банку здійснювати списання коштів з кореспондентського рахунку банку та його філій, які працюють у СЕП за окремими кореспондентськими рахунками (далі - кореспондентський рахунок). Якщо немає (недостатньо) коштів на кореспондентському рахунку банку, то Національний банк уживає заходів щодо задоволення в повному обсязі своїх вимог за операціями з регулювання ліквідності відповідно до укладених договорів і вимог законодавства України, у тому числі шляхом продажу предмета застави (операції) та/або переведення його за справедливою вартістю у свою власність.

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме, копій листів вих. № 358 від 21.11.2014, № 395 від 16.12.2014, № 404 від 22.12.2014 вбачається, що позивач звертався до Національно банку України з проханням щодо внесення змін до кредитного договору та щодо незастосування штрафних санкцій та інших заходів впливу за простроченою заборгованістю, яка утворилася за позивачем на той момент, які були залишені відповідачем без відповіді.

Постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ у власність відповідача було переведено предмет застави (державні облігації України: UA у кількості 20 302 штук номінальною вартістю 1000,00 грн. за одну штуку балансовою вартістю 1028,19 грн. за одну штуку загальною вартістю 20 302 000,00 грн. із датою погашення 15.08.2018; UA у кількості 4 304 штук номінальною вартістю 1000,00 грн. за одну штуку, балансовою вартістю 775,22 грн., загальною номінальною вартістю 3 012 800,00 грн. із строком погашення 30.09.2019).

Окрім того, відповідач нарахував позивачеві пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 5 475 205,48 грн.

25.02.2016 постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/18784/15, що набрала законної сили, постанова Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ визнана незаконною та скасована.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із постановою Правління Національного банку України від 09.10.2014 № 655 "Про заходи зміни умов користування кредитами та операціями репо" в редакції, що діяла з 10.10.2014, відповідно до п. 2 якої стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів та штрафі, накладених за порушення умов відповідних кредитних договорів, не здійснюється.

Пунктом 3 Постанови Правління Національного банку України № 363 від 09.06.2015 визначено, що штрафні санкції за невиконання умов договору під час розгляду Національним банком України клопотання та документів про зміну умов кредитного договору та/або договору репо не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

Постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ у власність відповідача було переведено предмет застави за вказаним вище договором застави, а також нараховано позивачеві пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 21 283 375,93 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі № 826/18784/15, яка набрала законної сили, постанову Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ визнано незаконною та скасовано.

Згідно із частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Тобто, для господарського суду під час розгляду справи № 910/12230/16 є преюдиційними обставини, встановлені у резолютивній частині (абзаці четвертому) постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі № 826/18784/15 щодо визнання незаконною та скасування постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ.

Крім того, у мотивувальній частині вказаної постанови апеляційного адміністративного суду міститься висновок про те, що розпорядження Національного банку № 40-04/30-др/БТ від 23.06.2015 у відповідності до пункту 49 Положення про депозитарну та клірингову діяльність Національного банку України", затвердженого постановою Правління Національного банку України № 387 від 25.09.2013, не має ознак правочину відповідно до Цивільного кодексу України, оскільки воно було видане на виконання умов укладених кредитних договорів та договорів застави, а тому підстави для прийняття рішення про нікчемність правочину відсутні. При цьому суд зазначив, що оскільки суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування Постанови Національного банку України № 407/БТ від 23.06.2015, якою здійснене переведення державних облігації UА , UА , зазначені облігації підлягають поверненню Національним Банком України - ПАТ"Комерційний банк "Фінансова Ініціатива".

Висновок який викладений в мотивувальній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду містять правову оцінку фактичних обставин справи № 826/18784/15, таким чином не є преюдиціальним у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди) - є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Згідно із частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, однією з яких є відшкодування збитків. Підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських правовідносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин повинен відшкодувати спричинені ним збитки суб'єкту, права чи законні інтереси якого були порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата чи пошкодження її майна, а також неотримання доходів, які управнена сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання іншою стороною (ст. 224 ГК України).

Розмір та строки отримання купонного доходу та погашення цінних паперів встановлені постановою Міністерства фінансів України від 21.05.2014 № 139 "Про випуск облігацій внутрішньої державної позики для відшкодування сум податку на додану вартість", що підтверджено розміщеною на сайті Міністерства фінансів України http://www.minfin.gov.ua/ інформацією щодо умов випуску облігацій внутрішніх державних позик, що знаходяться в обігу станом на 03.12.2015.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у справі отриманого відповідачем за час дії незаконної постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ купонного доходу (облігації UA: 19.08.2015 - 1 446 517,50 грн., 17.02.2016 - 1 446 517, 50 грн.; облігації UA: 05.10.2015 - 183 996,00 грн., 04.04.2016 - 163 552,00 грн.) у загальному розмірі 3 240 583,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Постанова ж Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ за своєю правовою природою є актом органу державного управління.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є особливим центральним органом державного управління, а, отже, наділений державно-владними повноваженнями, правові акти, що ним видаються, можна визначити як волевиявлення НБУ у визначеній формі в межах встановленої законодавством України компетенції в області регулювання грошово-кредитних відносин шляхом встановлення правових норм, конкретної практики їх реалізації чи індивідуальних приписів.

Постанова Правління Національного банку України є саме нормативним актом вказаного державного органу, а не правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, тому скасування такого нормативного акта є самостійною підставою для відшкодування спричинених його прийняттям збитків.

Як вже зазначалося вище, згідно із пунктом 1.4. розділу VI Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009, Національний банк має право продажу предмета застави (операції) та/або переведення його за справедливою вартістю у свою власність.

Скасованою постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 № 407/БТ відбувся перехід до відповідача права власності на цінні папери у бездокументарній формі - спірні державні облігації України, що є предметом договору застави.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, беручи до уваги вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно обґрунтованості вимог позивача у даній справі щодо визнання за ним права власності на цінні папери - державні облігації України UA у кількості 20302 штук номінальною вартістю 20302000 грн. 00 коп.; державні облігації України UA у кількості 4304 штук номінальною вартістю 3 012 800,00 грн.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про скасування необґрунтованого, на його думку, нарахування відповідачем пені у розмірі 21 283 375,93 грн. Слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Одним з елементів позову є предмет позову. Предмет позову - це матеріально правова вимога, заявлена позивачем у суд до відповідача відносно усунення допущеного відповідачем порушення права позивача.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, ніж зазначено в цій статті, способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, якими способами захисту цивільних прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Проте захист таких інтересів повинний вчинюватись у спосіб, передбачений законодавством, у тому числі процесуальним.

Таким чином, заявлена позивачем вимога про скасування нарахованої та стягнутої відповідачем пені у розмірі 5 475 205,48 грн. не відповідає встановленим статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України способам захисту порушеного права (не відповідає жодному способу захисту прав та інтересів, яким здійснюється усунення порушення права позивача), що є підставою для відмови у її задоволенні, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Крім того є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, й позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за користування купонним доходом та коштами, отриманими від погашення цінних паперів, в сумі 70 047,96 грн., інфляційних нарахувань в сумі 190 304,17 грн., нарахованих та заявлених до стягнення позивачем з посиланням на положення статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки вказана норма регулює зобов'язальні відносини і не розповсюджується на вимоги щодо стягнення збитків.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Заперечення скаржника, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 у справі № 910/13054/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13054/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді В.В. Куксов

А.Г. Майданевич