КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа№ 910/24484/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Чорноморець Я.А. - представник, дов. № 1205 від 12.12.2016;

від третіх осіб: 1. не з'явився;

2. не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017

у справі № 910/24484/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві

про стягнення 22 489 574,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/24484/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/24484/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 прийнято апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.04.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, судове засідання, призначене на 25.04.2017, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 розгляд апеляційної скарги Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/24484/16 призначено на 25.05.2017.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання 25.05.2017 не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників позивача та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.05.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Києва, які підпадають під дію п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 16 ст. 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", п. 11 ст. 20 і ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6 і ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" та ч. 5 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно із п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

У пункті 3 Порядку зазначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг м. Києва є позивач.

Таким чином, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Позивачем у позовній заяві зазначено про те, що інформація, вказана останнім в реквізиті: "Призначення платежу" в платіжних дорученнях від 26.11.2015 № 1386, від 30.11.2015 № 1441, від 04.12.2015 № 1469, від 23.12.2015 № 1552 і від 23.12.2015 № 1556, не містить конкретної вказівки на період (місяць), за який здійснюється компенсація послуг пільгового зв'язку; у зв'язку із вказаними помилками відповідачем при розподілі отриманої компенсації не зараховано ці кошти на погашення державного бюджету у сумі 15 888 604,31 грн.; відповідно до реєстру погашення кредиторської заборгованості за спожиті послуги зв'язку від 02.11.2015 № 183 на казначейські рахунки позивача перераховано субвенції для погашення боргу минулих років у сумі 1 496 569,15 грн. та поточного боргу у сумі 6 036 730,85 грн., які, в свою чергу, платіжним дорученням від 26.11.2015 № 1386 перераховані відповідачу, а останній повинен був зарахувати отримані кошти на погашення заборгованості минулих років та поточного боргу; відповідач не має права на утримання грошових коштів у сумі 22 489 574,85 грн., а тому вказану суму має бути повернута позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримана.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно i тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником iз чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією iз сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012 викладено правову позицію, згідно з якою аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) вiдсутнiсть для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами спеціального закону, а тому характер правовідносин, які виникли в силу закону, виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки між сторонами існують визначені законом правовідносини, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як компенсація наданих відповідачем послуг пільгового зв'язку, то позовна вимога про стягнення з відповідача перерахованих коштів, як безпідставно отриманих, в силу статті 1212 ЦК України, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання позивача на незарахування відповідачем отриманих коштів на погашення державного боргу за надані киянам послуги пільгового зв'язку є безпідставним, оскільки відповідач визнає отримання відповідних коштів і неодноразово повідомляв позивача про порядок їх зарахування, що підтверджується листами № 820000/82С000-2/347 від 31.03.2016; № 820000/82С000-2/716 від 03.06.2016, № 820000/82С000-2/950 від 02.08.2016, підстави та періоди, за які проведено зарахування коштів у розмірі 22 489 574,75 грн. розглядались судами і з даного приводу є рішення, які набрали законної сили, а їх копії наявні у матеріалах справи.

Відповідач при зарахуванні платежів, які надходять на його рахунки, керувався нормами законодавства щодо врахування призначення платежу, зазначеного платниками в платіжних дорученнях.

Відповідно до п.3.8 глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу; повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України; платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: "Призначення платежу".

Нормами чинного законодавства отримувачу коштів не надано права в односторонньому порядку змінювати призначення платежу.

Також слід зазначити, що проведені позивачем платежі в сумі 22 489 574,85 грн. згідно із платіжними дорученнями від 26.11.2015 № 1386 в розмірі 7 533 300,00 грн., від 30.11.2015 № 1441 в розмірі 13 974,85 грн., від 04.12.2015 № 1469 у розмірі 3 463 118,00 грн., від 23.12.2015 № 1552 у розмірі 4 265 682,00 грн. та від 23.12.2015 № 1556 у розмірі 7 213 500,00 грн. з врахуванням призначення платежу, зазначеного позивачем, обґрунтовано зараховано у погашення поточної заборгованості позивача перед відповідачем, що знаходить своє відображення у постановах Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 у справі № 910/21884/15, від 21.04.2016 у справі № 910/7926/15-г, від 23.06.2016 у справі № 910/21894/15 та від 19.07.2016 у справі № 910/21884/16.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не вбачає порушень та неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/24484/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/24484/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/2448416 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 08.06.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім