ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 травня 2017 р. Справа № 903/363/17

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут"

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський

про стягнення 51 909,84 грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1-дов. від 06.09.2016р. №VLZ-СП-927

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 30.05.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський про стягнення 51 909,84грн., в т.ч. 50 145,36 грн. основного боргу за поставлений в лютому-березні 2017 року природний газ згідно договору №114107ЕС54НВ017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2017р., 1 167,03грн.-пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по оплаті отриманого природного газу за період з 10.03.2017р. по 24.04.2017р. (включно), 127,98грн.-3% річних за період з 10.03.2017р. по 24.04.2017р. (включно) та 469,47грн.-суми індексу інфляції за березень 2017 року згідно ст.625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на договір №114107ЕС54НВ017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2017р., відповідно до умов якого позивач надавав відповідачу послуги з постачання природного газу. За період лютий березень 2017 року всього поставлено відповідачу природного газу на суму 50 145,36 грн., що підтверджує актами приймання-передачі природного газу № ВОЗ00002281 від 28.02.2017 р. та № ВОЗ00003958 від 31.03.2017 р.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого природного газу станом на квітень 2017 р. у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 50 145,36грн. та нараховано штрафні санкції.

Ухвалою суду від 28.04.2017р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 30.05.2017р. на 10:00год.

Присутній в судовому засіданні 30.05.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в письмових поясненнях № 859 від 25.05.2017 р. позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає, пояснює, що дана заборгованість виникла у звязку з тим, що КЕВ є державною установою, яка фінансується з державного бюджету і здійснює оплату за надані послуги відповідно до виділених асигнувань. Крім того, проводилась процедура відкритих торгів на закупівлю природного газу, що також відстрочила можливість проведення своєчасних розрахунків.

Водночас, відповідач просить зменшити нараховану суму пені на 50% від остаточно заявленої суми, посилаючись на скрутне матеріальне становище, спричинене проведенням антитерористичної операції, а саме, КЕВ м.Володимир-Волинський здійснює мобілізаційні завдання Міністерства оборони України та забезпечує відновлення та налагодження житлово-побутових умов у частинах ЗСУ, що знаходяться у територіальній юрисдикції КЕВ, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг. Крім того, позивачем не зазначено про спричинення збитків підприємству внаслідок невчасного перерахування коштів за постачання природного газу, що ставить під сумнів їх наявність.

Просив розглядати справу без участі його представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно ст. 75 ГПК України, господарський суд, -

встановив:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" (постачальник) та Квартирно-екплуатаційним відділом м.Володимир-Волинський (споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 114107ЕС54НВ017.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2017 р. природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і своєчасно оплатити вартість газу у розмірах, строках та порядку, визначеному умовами даного договору.

Згідно пункту 3.2. цього договору ціна газу становить 7 389,73грн. за 1 000 куб.м., крім того ПДВ 1 477,95грн., всього з ПДВ -8 867,68грн.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором (п.3.6).

Згідно пункту 4.2 та підпункту 4.2.1. пункту 4.2. договору розрахунки за газ здійснюються Споживачем шляхом перерахунку грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Відповідно до підпункту 4.2.3. пункту 4.2 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У відповідності до пункту 11.1. цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2017р. до 31.12.2017р., а в частині проведення розрахунків-до їх повного здійснення.

Даний договір підписано сторонами та скріплено відтиском їх круглих печаток.

01.02.2017р. сторони договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № №114107ЕС54НВ017 від 01.01.2017р. уклали додаткову угоду №1 до даного договору, відповідно до якої ціна газу становить 8 470,20грн. за 1 000 куб.м., крім того ПДВ 1 694,04грн., всього з ПДВ -10 164,24грн.

Додаткова угода вступає в дію з 01.02.2017р.

Дана додаткова угода підписана сторонами та скріплена відтиском їх круглих печаток.

На виконання умов даного договору постачальником за період лютий березень 2017 р. поставлено споживачу природний газ з врахуванням узгоджених сторонами обсягів та ціни газу на загальну суму 50 145,36грн.

28.02.2017 р. між сторонами було підписано акт приймання - передачі природного газу № ВОЗ00002281 на суму 26 081,44 грн. (обсяг 2,566 тис. куб. м., ціна газу за 1 000 куб. м. з ПДВ за умовами додаткової угоди від 01.02.2017 р. становила 10 164,24 грн.).

31.03.2017 р. сторони підписали акт приймання - передачі природного газу ВОЗ00003958 на суму 24 063,92грн. (обсяг 2,465 тис. куб. м., ціна газу за 1 000 куб. м. з ПДВ 9 762, 24 грн.).

Водночас, відповідачем не проведено розрахунок з позивачем, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в сумі 50 145,36грн., що і спричинило звернення кредитора з позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами був укладений договір, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № №114107ЕС54НВ017 від 01.01.2017р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем відповідачу природного газу, отримання його відповідачем та відсутність при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність предявленого позову в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 50 145,36грн.

Відповідно до п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

З урахуванням умов договору, постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 та ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, споживач був зобов'язаний провести оплату за отриманий у лютому 2017 року природний газ не пізніше 09.03.2017 року, у березні 2017 року не пізніше 09.04.2017р., останнім днем проведення остаточного розрахунку за отримані у лютому 2017 року послуги є 09.03.2017 року, у березні 2017 року - 09.04.2017р.

Щодо стягнення з відповідача 127,98грн.-3% річних за період з 10.03.2017р. по 24.04.2017р. (включно) та 469,47грн.-суми індексу інфляції за березень 2017 року суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України п. 1.3 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зауважив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Розрахунок нарахування річних та суми індексу інфляції перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та суми індексу інфляції, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України в зазначеному позивачем розмірі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 167,03 грн. за період з 10.03.2017р. по 24.04.2017р. (включно), слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (№543/96-ВР від 22.11.1996.р) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач зобовязаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день простроченого платежу.

Порушення строків оплати, визначених договором, підтверджується наявними матеріалами справи.

Суд зауважує, що пеня є договірним зобовязанням сторін, узгодженим у договорі на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів 114107ЕС54НВ017 від 01.01.2017 року, який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Позовну вимогу про стягнення з відповідача 1 167,03 грн. пені за період з 10.03.2017 р. по 24.04.2017 р. (включно) суд вважає правомірно заявленою.

Водночас, згідно ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що зобов'язання, яке передбачене договором на постачання природного газу не виконане своєчасно відповідачем з причин, які напряму не залежать від нього; враховуючи його скрутне матеріальне становище, спричинене проведенням антитерористичної операції, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг; незначності прострочення виконання; у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати природного газу, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшивши розмір пені на 50%, стягнувши з відповідача на користь позивача 583,52 грн. (50% суми від заявленої до стягнення пені). Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі, на думку суду, є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін.

Згідно п.4.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 грн. 00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 610, 612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, 1, код 07516184)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут" (м. Луцьк, вул. Івана Франка, 12, код 39589216)

51 326,33грн., в т.ч. 50 145,36грн.-заборгованості, 583,52грн.-пені, 127,98грн.-3% річних, 469,47грн.-суми індексу інфляції та 1 600,00грн.-витрат по сплаті судового збору.

3. В стягненні 583,51грн.-пені відмовити.

Повний текст рішення складено

02.06.2017

Суддя С. В. Бондарєв