КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2017 р. Справа№ 910/315/17
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю.
Дідиченко М.А.
при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:
від позивача: Матієнко О.Б. ( за довіреністю №350/153/811/пс від29.12.2016 р.);
від відповідача: не з`явився;
від третіх осіб:не з`явився;
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2017р.
по справі № 910/315/17 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський
третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
товариства з обмеженою відповідальністю Росінтек - Україна
про стягнення 35 292,65 грн.,-

ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про 35 292,65 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі № 910/315/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що на час розгляду справи банк перебуває на стадії ліквідації, а відтак будь-які майнові вимоги до банку можуть бути пред`явлені виключно в порядку, передбаченому Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог зазначивши, що позивач не довів факт дотримання ним умов гарантійного листа у зв`язку із чим, відповідальність гаранта не є такою, що настала. Судом першої інстанції не були належним чином дослідженні засвідчені картки з зразками підписів посадової особи, що підписала вимогу.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 та призначено справу до розгляду.
В судовому засіданні 30.05.2017 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача та третьої особи, за наявними у справі доказами.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.09.2014 між військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ Росінтек-Україна (постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №174/14. (а.с.17)
За умовами вищезазначеного договору постачальник зобов`язався поставити у 2014 році авіаційні колеса КТ-156Д (1030x350) в кількості 8 комплектів на загальну суму 2206760,00 грн, а замовник прийняти і оплатити такий товар.(п.1.1, п.1.2. договору). Постачання товару за цим договором здійснюється після отримання від замовника письмового повідомлення про готовність до виконання умов Договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі Товару (пункт 1.4 Договору).
Строк постачання товару до 01.12.2014 р. після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору (пункт 5.1 Договору, Додаток № 1 Специфікація Товару) (а.с.21).
Як свідчать матеріали справи, 24.09.2014 на адресу ТОВ Росінтек-Україна було направлено повідомлення про готовність замовника до виконання умов договору у повному обсязі на загальну суму 2 206 760,00 грн.(а.с.24).
Проте, постачальник свої зобов`язання щодо поставки авіаційних коліс КТ- 156Д (1030x350) належним чином не виконав. Постачальником порушено строки постачання товару на 28 днів.
Вищезазначені обставини були встановлені в рішенні господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі №910/21224/15 за позовом Військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна про стягнення 216 262,48 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, в силу ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі №910/21224/15, повторного доказування не потребують.
Окрім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти №174/14 від 18.09.2014 р., 18.09.2014 ПАТ Банк Михайлівський надано Військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист №24-05-2556 Гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю №302/09-Г(а.с.25).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у строк, встановлений банківською гарантією, звернувся до відповідача з листом-вимогою №350/129/138/3083/пс від 04.12.2014 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 22067,60 грн.(а.с.28)
У відповідь на вимогу відповідач надіслав позивачу лист за №24-02-4943 від 19.12.2014 р., в якому зазначив, що бенефіціар не дотримався умов гарантії та не надав Банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених гарантією (а.с.30)
Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, відповідач в порушення норм чинного законодавства України та гарантійного листа №24-05-2556 від 18.09.2014 р. (гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю №302/09-Г) не виконав взяті на себе гарантійні зобов`язання щодо виплати позивачу 22 067,60 грн. гарантії забезпечення виконання ТОВ Росінтек-Україна договору про закупівлю №174/14 від 18.09.2014 р., у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 22 067,60 грн., а також 12 088,63 грн. інфляційних втрат та 1 135,42 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в порушення умов договору, забезпеченого банківською гарантією, постачальник свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, порушивши строки постачання товару, даний факт встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі №910/21224/15 та в силу ст. 35 ГПК України повторного доведення не потребує. Оскільки станом на момент розгляду даного спору розпочато процедуру ліквідації ПАТ Банк Михайлівський, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 22 067,60 грн., а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, суперечать приписам Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Як передбачено ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.
У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (надалі - Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.
Як вбачається з матеріалів справи, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти №174/14 від 18.09.2014 р. публічним акціонерним товариством Банк Михайлівський надано Військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист №24-05-2556 Гарантія забезпечення виконання договору про закупівлю №302/09-Г (а.с.25).
За умовами зазначеного листа, відповідач, як гарант, зобов`язувався виплатити військовій частині НОМЕР_1 , як бенефіціару, будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 22 067,60 грн., після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, який заявляє про невиконання або несвоєчасне виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.
Гарант в десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної гарантії, та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій гарантії.
Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи: не відповідають умовам гарантії; подані гарантові по закінченні строку дії гарантії.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, пров. Рильський, буд. 10-12/3, разом з:
- копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал ТОВ Росінтек-Україна не виконав свої зобов`язання за договором;
- карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, яка підписала вимогу і посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Термін банківської гарантії до 31.01.2015 р. включно.
За приписами ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.
У відповідності до ст. 564 ЦК України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Нормами чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 565 ЦК України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Як свідчать матеріали справи, та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у строк, встановлений банківською гарантією, звернувся до відповідача з листом-вимогою №350/129/138/3083/пс від 04.12.2014 . про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 22067,60 грн (а.с.28). У листі позивач зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю Росінтек-Україна не виконало взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти №174/14 від 18.09.2014, у зв`язку з чим просив відповідача виплатити 22 067,60 грн. шляхом перерахування зазначеної суми на розрахунковий рахунок №0001. Вимогу підписано тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
До вказаної вимоги позивачем було додано: завірену копію повідомлення №350/129/138/2110/пс (а.с.112); завірену копію доповідної про порушення строків постачання (а.с.113); завірену копію картки із зразками підписів (а.с.114); гарантію забезпечення виконання договору про закупівлю (а.с.115).
19.12.2014 року відповідач направив на адресу позивача лист-відповідь № 24-02-4943 на вимогу, в кому зазначив, що бенефіціар не дотримався умов гарантії та не надав Банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених гарантією, а саме:
- картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимоги, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством;
- копії документів посвідчені бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі, якими крім іншого є: договір №174/14 від 18.09.2014, що повинен містити предмет, який відповідає умовам гарантії та строки виконання поставки товарів, що є простроченими, як вказано у вимозі.
20.01.2015 позивач повторно звернувся до відповідача із вимогою виплатити 22 067,60 грн. шляхом перерахування коштів за вказаними позивачем реквізитами, надавши до вимоги лист Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи та завірену копію договору від 18.09.2014 №174/14. (а.с. 29).
Відповідачем не було задоволено вимогу позивача, кошти за гарантією у розмірі 22 067,60 грн. виплачені не були.
Колегія суддів зазначає, що банківською гарантією не визначено, які саме документи повинен надати позивач на підтвердження невиконання принципалом своїх зобов`язань, окрім того у листі №24-02-4943 від 19.12.2014 р. відповідач вказував на обов`язковість надання копії договору №174/14 від 18.09.2014 р. та не зазначав про обов`язковість надання інших документів, якими на його думку, має бути підтверджено факт невиконання.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що гарантійним листом відповідач гарантував перед позивачем виконання ТОВ Росінтек-Україна свого обов`язку за договором про закупівлю товарів за державні кошти №174/14 від 18.09.2014. В порушення умов договору, забезпеченого банківською гарантією, постачальник свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, порушивши строки постачання товару, факт чого встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 03.11.2015 у справі №910/21224/15 та в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доведення не потребує.
Отже, враховуючи, порушення ТОВ Росінтек-Україна (постачальником) виконання зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти №174/14 від 18.09.2014 р., які були забезпечені банківською гарантією ПАТ Банк Михайлівський, колегія суддів вважає що в силу положень ст. 563 ЦК України, у відповідача виник обов`язок сплатити на користь позивача грошову суму відповідно до умов гарантії, а саме 22 067,60 грн.
Водночас, як свідчать матеріали справи, рішенням Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський до категорії неплатоспроможних Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято Рішення від 23.05.2016 № 812 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ Банк Михайлівський та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку та Рішення від 13.06.2016 № 991 Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ Банк Михайлівський.
Згідно з даними Рішеннями було розпочато процедуру виведення ПАТ Банк Михайлівський з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.
Рішенням Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 ПАТ Банк Михайлівський оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський. На підставі Постанови № 124-рш Виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено Рішення, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ Банк Михайлівський уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк Михайлівський Ірклієнку Юрію Петровичу строком на два роки з 13.07.2016 по 12.07.2018. (а.с.55-56)
Окрім того, Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Банк Михайлівський 23.05.2016 р. було видано наказ № 7 про заборону видаткових операцій, відповідно до п. 1 якого наказано заборонити з 19 год. 35 хв. 23.05.2016 року здійснювати у ПАТ Банк Михайлівський будь-які видаткові банківські операції - безготівкові та готівкові, здійснювати оплату за укладеними правочинами без дозволу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Банк Михайлівський Ірклієнка Ю.П.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01.09.2016 року призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ Банк Михайлівський Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016. (а.с.57)
Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку регулюються нормами Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Статтею 1 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Частиною 6 ст. 77 Закону України Про банки і банківську діяльність передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Як вбачаться з ч. 3 ст. 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
У відповідності до ст. 45 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті Урядовий кур`єр або Голос України не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
В газеті Голос України №132 (6386) від 16.07.2016 р. опублікована інформація про ліквідацію ПАТ Банк Михайлівський.
Згідно ст. 49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:
1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;
2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;
3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.
Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.
Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.
За приписами ч.ч. 6, 8 ст. ст. 49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів встановлено ст. 52 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.
Згідно з положеннями Цивільного кодексу України, Законів України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб і Про банки і банківську діяльність та на підставі наданої гарантії забезпечення виконання договору про закупівлю №302/09-Г між позивачем та відповідачем склалися зобов`язальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, а отже, у такому разі позивач виступає кредитором за майновою вимогою до банку, на якого поширюються обмеження, встановлені Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції, розпочато процедуру ліквідації ПАТ Банк Михайлівський, а тому судом першої інстанції правомірно було відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 22067,60 грн., а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, оскільки зазначені позовні вимоги суперечать приписам Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі № 910/315/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі № 910/315/17 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі № 910/315/17 залишити без змін.
Матеріали справи № 910/315/17 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко