ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р.Справа № 922/1119/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни", м. Харків
до Фізичної особи-пдприємця ОСОБА_1, м. Харків Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 96000 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 31.10.2016 р.);

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність № 1196 від 18.04.2017 р.);

третьої особи - ОСОБА_4 (довіреність № 1951 від 19.05.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Основа - Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків (далі за текстом - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. № 15391 від 15.05.2017 р.), просить суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість за укладеним між сторонами договором оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р. у розмірі 96000,00 грн. за період з 27.02.2015 по 31.10.2015 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов зазначеного договору щодо сплати на користь позивача орендних платежів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2017 р. порушено провадження у справі; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, м. Харків (далі за текстом - третя особа).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2017 р. задоволено заяву позивача про уточнення позовних вимог (вх. № 15391 від 15.05.2017 р.), а розгляд позову продовжено в редакції вищевказаної заяви.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду від 22.05.2017 р. продовжено строк розгляду даної справи на 15 днів за відповідним клопотанням представника позивача.

В процесі розгляду справи представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів (вх. № 16575 від 22.05.2017 р.), в якому просив суд витребувати у позивача:

1. оригінал договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.;

2. оригінал протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р.;

3. оригінал акту прийому-передачі від 27.02.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2017 р. зазначене клопотання задоволено; витребувано у позивача перелічені в клопотанні оригінали документів; також зазначені документи витребувано у відповідача та третьої особи.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. №16573 від 22.05.2017 р.) та відзив на позовну заяву (вх. № 18831 від 07.06.2017 р.) в яких просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач в обґрунтування своїх вимог належними та допустимими доказами не довів факт укладання договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., та факт передачі автомобіля безпосередньо відповідачу. Відповідач зазначає, що надані позивачем в обґрунтування своїх вимог копія договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 27.02.2015 р. та додатки до нього є підробленими, оскільки він їх ніколи не підписував, а автомобіль НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2 в оренду ніколи не брав, тобто будь-які зобов'язання за зазначеним договором оренди у відповідача відсутні. Крім того, відповідач також звертає увагу суду на те, що позивач при зверненні до Московського районного суду м. Харкова з позовом в межах справи № 643/10865/15-ц зазначав про те, що відповідач здійснив крадіжку зазначеного вище автомобіля.

Третя особа надала суду відзив на позовну заяву (вх. 16502 від 22.05.2017 р.) та відзив на позовну заяву (вх. № 18830/17 від 07.06.2017 р.) в яких також зазначає, що документи, які позивач надав в обґрунтування своїх вимог, а саме, договір оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.; протокол погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийому-передачі від 27.02.2015 р. в процесі розгляду справи вона побачила вперше, вважає їх підробками, їх оригінали надати не може в зв'язку з їх фізичною відсутністю та не підписанням. За таких обставин, третя особа також вважає позовні вимоги безпідставними, та просить суд в їх задоволенні відмовити.

Позивач надав суду клопотання про залучення до матеріалів справи документів (вх. № 18870 від 08.06.2017 р.).

На судове засідання 08.06.2017 р. прибули представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник позивача ОСОБА_3 наполягає на задоволенні позову в повному обсязі, та зокрема зазначає, що оригіналів договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.; протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийому-передачі від 27.02.2015 р. він надати суду не може, оскільки копії цих документів він отримав з матеріалів справи № 643/10865/15-ц, що перебуває в провадженні Московського районного суду м. Харкова, і ці документи для залучення до матеріалів зазначеної справи надав представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4, що підтверджується копіями матеріалів зазначеної справи, які представник позивача надав суду для залучення до матеріалів справи.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечує, зазначає про те, що відповідач та третя особа ніколи не укладали та не підписували договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.; протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийому-передачі від 27.02.2015 р., в зв'язку з чим, оригіналів таких документів не існує та, як наслідок, ні у відповідача ні у третьої особи не має, що він, як представник останніх, ніколи не надавав для доручення до матеріалів справи № 643/10865/15-ц, що перебуває в провадженні Московського районного суду м. Харкова копій зазначених документів, та ніколи не посилався на факт існування цих документів.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, позивач при зверненні до суду з позовом по даній справі, зокрема, зазначає, що 26.02.2015 р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди автомобіля № 26/02-15. В обґрунтування зазначених обставин позивач надав суду для залучення до матеріалів справи копію цього договору (а.с. 13-14).

Розглянувши копію даного договору, суд встановив, що згідно з його умовами, позивач, як орендодавець, передає, а відповідач, як орендар, приймає в тимчасове володіння та користування автомобіль ГАЗ 3302-14, державний номер НОМЕР_3, шасі № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2, ГБО, КФ (надалі - транспорт).

Згідно з п. 3.1.-3.2. договору, транспорт передається орендарю впродовж 3-х днів з моменту підписання договору. Передача транспортного засобу здійснюється по акту передачі, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.1. договору, строк оренди автомобіля складає 5 років з моменту передачі транспортного засобу по акту від 25 лютого 2015 р. і до 26 лютого 2020 року.

Відповідно до п. 5.1.-5.2. договору, орендна плата встановлюється сторонами у відповідності до протоколу погодження ціни. Розмір орендної плати підлягає перегляду у разі зміни мінімального розміру заробітної платні.

Також позивачем в обґрунтування своїх вимог надано копію протоколу погодження ціни до договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р. згідно з яким сторонами погоджено, що розмір орендної плати за договором становить 12000 грн. Також сторонами узгоджено внести зміни до п. 4.1. договору, та передбачено, що строк договору оренди встановлюється з моменту передачі транспорту по акту від 27.02.2015 р. і до 01.04.2017 р.

Крім того, позивачем також надано для доручення до матеріалів справи копію акту прийому передачі до договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р. згідно з яким позивач передав а відповідач прийняв в тимчасове користування автомобіль, що є предметом договору оренди.

Як свідчить копії договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., протоколу погодження ціни до договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р. та акту прийому передачі до договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., їх від імені Підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни", м. Харків (позивача) підписала ОСОБА_5 (третя особа), яка діяла на підставі доручення від 15.01.2015 р. Також копії цих документів містять підпис ФОП ОСОБА_1, та печатки сторін договору.

Позивач при зверненні до суду з позовом по даній справі наполягає на тому, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором щодо сплати на користь позивача орендних платежів, його заборгованість перед позивачем за період за період з 27.02.2015 по 31.10.2015 р. становить 96000,00 грн.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості є підставами для подання позову який є предметом розгляду суду в межах даної справи.

Однак, відповідач та третя особа заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначають, що надані позивачем в обґрунтування своїх вимог документи, а саме, договір оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.; протокол погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийому-передачі від 27.02.2015 р. вони не підписували, тобто оригіналів таких документів взагалі не існує.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 2-3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Пунктами 1, 8 ст. 181 ГК України передбачено, що Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

В пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Пунктами 2.3., 2.5 цієї ж постанови Пленуму передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи. Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, за змістом зазначеної статей 32, 33, 36 ГПК України, факт існування спірного договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., а так само і складених в на його виконання протокол погодження ціни від 27.02.2015 р. та акт прийом-передачі від 27.02.2015 р. повинен підтверджуватися виключно оригіналами зазначених договору, протоколу та акту, а не належним чином засвідченою їх копією.

Суд констатує, що до матеріалів справи залучено копію договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийом-передачі від 27.02.2015 р. Оригіналу зазначеного договору, протоколу та акту матеріали справи не містять.

Як зазначають в процесі розгляду даної справи ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відповідач та третя особа), договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийом-передачі від 27.02.2015 р. вони ніколи не укладали, та не підписували таких документів, а про їх існування дізналися тільки в процесі розгляду даної справи.

З метою встановлення зазначених обставин, суд в порядку, визначеному ст. ст.. 32-34, 36, 38 ГПК України, та задовольняючи клопотання відповідача, ухвалою від 22.05.2017 р. витребував у позивача, а також у відповідача та третьої особи на огляд суду оригінал договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., оригінал протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та оригінал акту прийому-передачі від 27.02.2015 р.

Представник позивача ОСОБА_3 на виконання ухвали суду зазначив, що оригіналів таких документів позивач не має, а копії цих документів він отримав з матеріалів справи № 643/10865/15-ц, що перебуває в провадженні Московського районного суду м. Харкова, і ці документи для залучення до матеріалів зазначеної справи надав представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4, що підтверджується копіями матеріалів зазначеної справи, які представник позивача надав суду для залучення до матеріалів справи.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 спростовує дані обставини, та зазначив що відповідач та третя особа ніколи не укладали та не підписували договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.; протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийому-передачі від 27.02.2015 р., та що він, як представник останніх, ніколи не надавав для залучення до матеріалів справи № 643/10865/15-ц, що перебуває в провадженні Московського районного суду м. Харкова копій зазначених документів, та ніколи не посилався на факт існування цих документів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем, всупереч вимогам ст. 32-34, 36 ГПК України, належними та допустимими доказами факту укладання між позивачем та відповідачем договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., та підписання на виконання цього договору протоколу погодження ціни від 27.02.2015 р. та акту прийому-передачі від 27.02.2015 р.

До того ж, матеріали справи не містять жодного доказу фактичної передачі позивачем відповідачу, в т.ч. на виконання зазначеного договору, транспортного засобу ГАЗ 3302-14, державний номер НОМЕР_3, шасі № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_2, що є предметом договору оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р.

Послання позивача на копії документів, які залучені до матеріалів справи № 643/10865/15-ц, що перебуває в провадженні Московського районного суду м. Харкова, які нібито надані безпосередньо відповідачем, суд також вважає безпідставними, та такими, що спростовуються вищевикладеним.

До того ж, наявність у матеріалах іншої судової справи копій документів, в силу положень ст. 32-34, 36 ГПК України не свідчать про факт наявності оригіналів таких документів, та не спростовує обов'язку сторін у даній справі надати в обґрунтування своїх вимог та заперечень оригінали документів, на які останні посилаються в межах даної судової справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність юридичних підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати на користь позивача боргу за договором оренди автомобіля № 26/02-15 від 26.02.2015 р., факт укладання якого в межах даної справи не доведено.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, з урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 32-36, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2017 р.

Суддя О.І. Байбак