РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017Справа №910/6611/17

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах»
проздійснення страхового відшкодування в розмірі 8576,46 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Крюк Ю.А. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися.

Обставини справи:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» (надалі - відповідач) про здійснення страхового відшкодування в розмірі 8576,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту АС №009040 від 08.05.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 порушено провадження у справі №910/6611/17, розгляд справи призначено на 29.05.2017; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати інформацію щодо полісу №АС/7346364.

13.05.2017 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

16.05.2017 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2017 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в засідання суду свого представника не направив, про причини нявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.05.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.05.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту АС №009040 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк».

Пунктом 8.3.1. договору сторони передбачили, що у випадку коли сума страхового відшкодування менша 30000,00 грн. для страхувальників фізичних осіб та транспортний засіб відновлено на кошти позичальника, страхове відшкодування виплачується безпосередньо страхувальнику без письмового погодження з вигодонабувачем.

Строк дії договору встановлено з 11.05.2014 до 10.05.2015.

06.06.2014 о 10 год. 30 хв. у м. Києві по вул. Дегтярівській відбулась ДТП, а саме ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, при перестроюванні і зміні напрямку руху не надав дорогу автомобілю марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі, в яку він перестроювався, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2014 у справі №761/17365/14-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 10.1., 10.3. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з рахунком №ДДиС-0015625 від 12.06.2014, складеним СТО Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіДі Автострада», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 8576,46 грн. з ПДВ.

15.07.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив суму страхового відшкодування перерахувати на СТО ТОВ «ВіДі Автострада» згідно з виставленим рахунком.

Позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземного транспорту АС №009040 від 08.05.2014, склав страховий акт №КР-008440 Регрес від 06.08.2014, відповідно до якого пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 8576,46 грн.

На підставі складеного страхового акту, позивач виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в загальному 8576,46 грн. на рахунок СТО ТОВ «ВіДі Автострада», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №2417 від 22.08.2014.

За фактом ремонту автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1, СТО ТОВ «ВіДі Автострада» було складено акт виконаних робіт №ВДИСА-048366 від 31.08.2014 на загальну суму 8576,46 грн.

У подальшому Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» зверталось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» із заявою про страхове відшкодування №15/04/8.04/339-14 від 28.08.2014, в якій просило здійснити страхове відшкодування в розмірі 8576,46 грн. Проте, відповідач страхове відшкодування не сплатив, у зв'язку з чим Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_4 та знаходився під керуванням ОСОБА_3

Доказів того, що ОСОБА_3 не мав права керування автомобілем марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вищевказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 уклав з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АС/7346364, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 експлуатував автомобіль марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/7346364 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (8576,46 грн.), а також визначені полісом №АС/7346364 розміри лімітів відповідальності (50000,00 грн.) та франшизи (500,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 8076,46 грн.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити суму страхового відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» (03150, м. Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 72, офіс 32 - 33; ідентифікаційний код 31282951) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, будинок 56; ідентифікаційний код 35429675) 8076 (вісім тисяч сімдесят шість) грн. 46 коп. страхового відшкодування та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1506 (одна тисяча п'ятсот шість) грн. 72 коп.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2017.

Суддя О.А. Грєхова