ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа № 925/507/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Солодкий світ», м. Харків, вул. Ясенева, 6

до товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІАЛЛ», АДРЕСА_1

про стягнення 28 306,31 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Солодкий світ» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІАЛЛ» про стягнення заборгованості за поставлену кондитерську продукцію згідно дистрибюторського договору №74Д від 04.05.2016р., в розмірі 28 306,31 грн., в тому числі:

20 637,64 грн. основного боргу,

2 330,16 грн. інфляційних збитків,

497,00 грн. 3% річних,

4 841,51 грн. пені,

та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання вдруге не направив, витребувані документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду від 04.05.2017р. про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою працівника пошти «через незапит».

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності відповідачем відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах відповідача та у витягу з ЄДР.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

04.05.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Солодкий світ» (Компанією Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, та товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІАЛЛ» (Дистрибютором Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено дистрибюторський договір №74Д (далі Договір, а.с. 11-16), за умовами якого Компанія поручила, а Дистрибютор взяв на себе зобовязання по розповсюдженню товарів Компанії на території Черкаської області.

Відповідно до п. 1.2 Договору з метою виконання п. 1.1 даного договору Компанія зобовязується передавати товар в кількості і асортименті, замовленому Дистрибютором, а Дистрибютор зобовязується приймати і оплачувати його. Сторони розуміють, що даний договір являється різновидом договору поставки.

Відповідно до п. 1.3 Договору поставка товару здійснюється Компанією Дистрибютору на основі погоджених сторонами заявок на поставку товару.

На виконання умов договору Позивач здійснив постачання товару у термін з 11.05.2016 року по 01.06.2016 року на загальну суму 30637,64 грн. Постачання товару підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Таким чином, свої зобов'язання щодо постачання товару Позивач виконав в повному об'ємі належним чином та у встановлені договором строки.

Відповідно до п. 4.6 Договору оплата за поставлену продукцію повинна бути здійснена протягом 30 календарних днів після виконання постачання товару.

Однак, порушуючи договірні зобов'язання Відповідач своєчасну оплату не здійснив. Сума простроченої заборгованості складає 20637,64 грн.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою для звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 Цивільного кодексу України.

За правовою природою дистрибюторський договір №74Д від 04.05.2016р. є договором поставки і відповідає вимогам статті 712 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Дистрибюторський договір №74Д від 04.05.2016р. не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 Цивільного кодексу України).

Позивач в період з 11.05.2016 року по 01.06.2016 року здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар кондитерську продукцію на загальну суму 30637,64 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, вартості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. п. 4.6 Договору оплата за поставлену продукцію повинна бути здійснена протягом 30 календарних днів після виконання постачання товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав на момент звернення з позовом і провів часткову оплату в розмірі 10 000,00 грн. за отриманий товар. Проведена оплата врахована позивачем при зверненні з позовом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає, що строк оплати товару відповідачем вже настав та вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 20 637,64 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.3 Договору у випадку прострочення платежу за поставлений товар, Дистрибютор сплачує Компанії пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення.

На підставі наявного прострочення грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 4 841,51 грн. пені за період з 01.07.2016р. по 20.04.2017р. з урахуванням п.7.3 Договору, які просить стягнути з Відповідача з урахуванням облікової ставки НБУ за спірний період.

Забезпечення виконання зобовязання у виді неустойки оформлено між сторонами письмовим договором відповідно до положень та вимог ст.ст. 546-549 ЦК України.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» за період з 01.07.2016р. по 20.04.2017р. Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 4 841,51 грн. пені на користь Позивача. Сторони не заявляли про застосування строків позовної давності до моменту прийнятті рішення судом.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 2 330,16 грн. інфляційних за період з 01.07.2016р. по 20.04.2017р., та 497,00 грн. - 3% річних за період прострочення з 01.07.2016р. по 20.04.2017р., які просить стягнути з відповідача.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон. Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 2 330,16 грн. інфляційних збитків та 497,00 грн. - 3% річних на користь Позивача за спірний період.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІАЛЛ», АДРЕСА_1, , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Солодкий світ», м. Харків, вул. Ясенева, 6, , номер рахунку в банку невідомий

20 637,64 грн. основного боргу, 2 330,16 грн. інфляційних збитків, 497,00 грн. 3% річних, 4 841,51 грн. пені та 1 600,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 02.06.2017р.

Суддя Г.М. Скиба