РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017Справа №910/2669/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс"
доДочірнього підприємства "Савсервіс Столиця"
простягнення заборгованості за договором в розмірі 99338,40 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Спектор Ю.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Пономарьов А.В. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" (далі - відповідач) заборгованості в розмірі 99338,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014, в частині своєчасної оплати за надання послуг з перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 (суддя Пригунова А.Б.) порушено провадження у справі №910/2669/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.03.2017.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/1103 від 21.03.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/2669/17, за результатами якого зазначену справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 справу №910/2669/17 прийнято до провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 22.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 розгляд справи відкладено до 24.04.2017.

24.04.2017 через відділ діловодства суду представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів, а саме - належним чином засвідченої копії Додаткової угоди №2 від 03.08.2015 до Договору на перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014 між ДП «Савсервіс Столиця» та ТОВ «ТК Укравтологістика».

Від відповідача 24.04.2017 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 відкладено розгляд справи до 22.05.2017; за клопотанням представника позивача витребувано у відповідача Додаткову угоду №2 від 03.08.2015 до Договору на перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014.

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2017 подав клопотання про відкладення розгляду справи та про витребування доказів.

У свою чергу представник відповідача в засіданні суду 22.05.2017 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та зазначив, що не підписував Додаткової угоди №2 від 03.08.2015 до Договору на перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014. Крім того позивач наголосив, що 04.12.2014 між ДП "Савсервіс Столиця" та ТОВ «ТК Укравтологістика» було підписано Додаткову угоду, відповідно до умов якої будь-яка із сторін договору не має права здійснювати будь-які поступки прав вимоги, що виникли з цього договору третім особам без отримання попередньої письмової згоди іншої сторони цього договору. А тому, оскільки ДП "Савсервіс Столиця" не надавало письмової згоди на уступку права вимоги, відповідач вважає Договори про відступлення права вимоги №1, 2, 3 від 09.02.2016 недійсними.

Також, 22.05.2017 представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 за клопотанням представників сторін продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 22.05.2017 оголошено перерву до 29.05.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2017 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також подав додаткові письмові пояснення та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Представник відповідача в засіданні суду надав усні та письмові пояснення у справі, проти позову заперечив у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.05.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у розгляді справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.12.2014 між Дочірнім підприємством «Савсервіс Столиця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Укравтологістика» (виконавець) було укладено Договір перевезення вантажів №0112/01, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за письмовою заявкою замовника прийняти та доставити ввірений йому замовником вантаж в пункт призначення й видати його уповноваженій на отримання вантажу особі (отримувачу), а замовник зобов'язується оплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п. 1.1. договору).

За умовами п. 2.1.1 договору замовник направляє виконавцю заявку в довільній формі з використанням засобів електронного зв'язку на перевезення вантажу з обов'язковою вказівкою адреси завантаження та розвантаження; дати та часу подачі автомобіля під завантаження; ваги, виду та загальної вартості вантажу, кількості місць та виду упаковки; адреси відправника та отримувача вантажу із зазначенням контактних телефонів та відповідальних осіб; адреси проведення митного оформлення в місцях завантаження та вивантаження; строку доставки вантажу; суми фрахту та форми оплати та, за необхідності, інших особливостей вантажу.

Згідно з п. 2.1.3, 2.3.2 договору замовник надає виконавцеві на пред'явлений до перевезення вантаж товарну специфікацію (накладну) із переліком товару, а також товарно-транспортну накладну встановленої форми, що є основним документом для перевезення, за яким здійснюється приймання вантажу до перевезення та його здача вантажоодержувачу; забезпечує своєчасне та належне оформлення в установленому порядку товарно-транспортних документів, у тому числі відмічає у товарно-транспортних накладних фактичний часта кілометраж при прибутті та відправленні транспортного засобу з пункту завантаження.

Пунктами 2.2.3, 2.2.5 договору сторони погодили, що виконавець приймає за кількістю місць пред'явлений до перевезення вантаж; доставляє вантаж у вказаний замовником пункт призначення в строк, обумовлений у заявці, та передає його уповноваженій особі вантажоодержувача в цілісності та схоронності по кількості місць, указаних у товарній та товарно-транспортній накладних.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору виконавець зобов'язаний доставити вантаж в пункт призначення у строки, обумовлені сторонами у заявці. Моментом виконання зобов'язання виконавця по перевезенню вважається відмітка особи, уповноваженої на отримання вантажу (отримувача), у товарно-транспортних документах про приймання вантажу.

Вартість послуг виконавця встановлюється в заявці до цього договору та у подальшому фіксується у Актах виконаних робіт.

Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця протягом 3-х банківських днів після отримання оригіналів документів (рахунка-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та печаткою виконавця, що засвідчує надання транспортної послуги згідно цієї транспортної накладної, акту виконаних робіт та податкової накладної), якщо в заявках не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення (п. 4.1., 4.2. договору).

Як передбачено у п. 9.1. договору строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання і до 31 жовтня 2015 року.

Звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" зазначає, що під час виконання умов вищевказаного договору у Дочірнього підприємства «Савсервіс Столиця» накопичився борг на загальну суму 99338,40 грн., на підтвердження чого позивач надав суду товарно-транспортні накладні, податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

У подальшому, 09 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Укравтологістика» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" (новий кредитор) було укладено: Договір про відступлення прав вимоги №01; Договір про відступлення прав вимоги №02 та Договір про відступлення прав вимоги №03, за умовами яких первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014, укладеним між первісним кредитором та ДП «Савсервіс Столиця».

Відповідно до п. 1.2. договорів про відступлення права вимоги новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором.

За передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 5504,40 грн. (п. 2.1. Договору про відступлення прав вимоги №01 від 09.02.2016); 24984,00 грн. (п. 2.1. Договору про відступлення прав вимоги №02 від 09.02.2016) та 68850,00 грн. (п. 2.1. Договору про відступлення прав вимоги №03 від 09.02.2016).

Пунктом 2.2. договорів про відступлення права вимоги сторони передбачили, що новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору суму, зазначену у п. 2.1. договору у термін до 09 серпня 2016 року.

На виконання умов договорів про відступлення прав вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" сплатило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Укравтологістика» визначені п. 2.1. договорів суми, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень №46, 47 та 48 від 26.02.2016.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Укравтологістика» направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги №10 від 06.10.2016, в якому останнього було повідомлено про відступлення права вимоги новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" на загальну суму 99338,40 грн. Факт направлення вищевказаного повідомлення підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанції №0167 від 08.10.2016, опису вкладення до цінного листа з повідомленням, а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте відповідачем сума заборгованості сплачена не була, в зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" заборгованості в розмірі 99338,40 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між Дочірнім підприємством «Савсервіс Столиця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Укравтологістика» правочин за своєю правовою природою є договором перевезення, а відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Також, згідно з пунктами 3.1, 3.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом №363 від 14.10.1997 Міністерства транспорту України, договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі, та вантажовідправниками або вантажоодержувачами.

Форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов'язаних з цим, визначаються перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - замовником при укладенні ними договору на перевезення вантажів (п. 14.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні).

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2. договору перевезення сторони встановили, що розрахунки за цим договором здійснюються шляхом переведення коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця протягом 3-х банківських днів після отримання оригіналів документів (рахунка-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та печаткою виконавця, що засвідчує надання транспортної послуги згідно цієї транспортної накладної, акту виконаних робіт та податкової накладної), якщо в заявках не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Отже підставою для перерахування замовником грошових коштів на рахунок перевізника є отримання першим оригіналів документів рахунка-фактури, належним чином оформленої товарно-транспортної накладної, акту виконаних робіт та податкової накладної.

Суд зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано ряд товарно-транспортних накладних, податкових накладних та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), що були складені на виконання умов Договору перевезення вантажів №0112/01 від 02.12.2014, проте матеріали справи містять не містять жодного доказу направлення перевізником (ТОВ «ТК Укравтологістика») повного пакету оригіналів документів (рахунка-фактури, товарно-транспортної накладної, акту виконаних робіт та податкової накладної) на адресу замовника (ДП «Савсервіс Столиця») за кожним окремим перевезенням, як того вимагає п. 4.2. договору перевезення. У зв'язку з цим, у суду відсутня можливість встановити обставини настання строку виконання замовником зобов'язання з оплати за здійснення послуг з перевезення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.12.2013 у справі №907/571/13.

За приписами частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, частиною першою статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Також, за приписами статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтями 33, 34 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом процесуальні дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Принцип змагальності означає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, а також звільнення суду від обов'язку збирання доказів. До того ж, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто зумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи.

Всупереч наведеним нормам законодавства, позивачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про настання строку виконання Дочірнім підприємством «Савсервіс Столиця» свого зобов'язання з оплати за здійснення послуг з перевезення, а також свідчили б про існування у первісного кредитора (ТОВ «ТК Укравтологістика») і як наслідок у нового кредитора (ТОВ) "Тентавтотранс" права щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 99338,40 грн. за Договором перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014.

З огляду на викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" до Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" про стягнення заборгованості в розмірі 99338,40 грн. за Договором перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014 не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю.

Щодо посилань сторін на Додаткову угоду №2 від 03.08.2015 та Додаткову угоду від 04.12.2014 до Договору перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014, суд зазначає наступне.

Як передбачено статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Під час розгляду справи сторони заперечували щодо існування вищевказаних додаткових угод як таких, у зв'язку з чим судом було витребувано оригінали даних правочинів.

Втім, представниками сторін у судовому засіданні 29.05.2017 були надані письмові пояснення, згідно з якими оригінали Додаткової угоди №2 від 03.08.2015 та Додаткової угоди від 04.12.2014 до Договору перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014 у позивача та відповідача відсутні.

Пунктом 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Таким чином, судом не прийнято до уваги надані сторонами копії Додаткової угоди №2 від 03.08.2015 та Додаткової угоди від 04.12.2014 до Договору перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014, як недопустимі докази та розглянуто справу за наявними доказами.

З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що за змістом частини 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За приписом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що Договір про відступлення прав вимоги №01; Договір про відступлення прав вимоги №02 та Договір про відступлення прав вимоги №03 було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Укравтологістика» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" 09 лютого 2016 року. Тобто, саме з цієї дати позивачу було відомо про нібито порушення свого права з боку відповідача.

Втім, позовну заяву до Господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "Тентавтотранс" було подано 13.02.2017 (про наведене свідчить відбиток штемпеля на конверті), тобто понад строк, встановлений ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу.

Проте, як роз'яснено у п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи наведене, строк позовної давності, як спосіб захисту порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає, оскільки суд відмовляє в позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог і питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем у зв'язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст. 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 06.06.2017.

Суддя О.А. Грєхова