ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р.Справа № 915/22/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

секретар судового засідання - Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Влачига С.Р. - за довіреністю від 19.10.2016 року, Леонтьєва А.А. - за довіреністю від 21.03.2017 року;

від відповідача - Ревенко О.В. - за довіреністю від 20.03.2017 року №1611;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року

у справі № 915/22/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип", смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту)

про стягнення 518 975 грн. 05 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краншип", смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту), в якій просило суд стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип", смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 518 975 грн. 05 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року у справі №915/22/17 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) з мотивуванням рішення суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року у справі №915/22/17 стосовно висновку суду про віднесення буксирів позивача до суден групи «Е» згідно Додатку 1 до Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року №316, визначивши, що буксири позивача «Торнадо», «Юпитер», «Даймонд Н», «Топаз Н», «Туман» не є об'єктами портової інфраструктури - суднами портового флоту (портовими буксирами), та, враховуючи, що такі буксири виконують комерційні вантажні рейси, заходять у порт, супроводжуючи (буксируючи) при цьому судно, відносно якого будуть здійснюватись вантажні операції у порту, вчинюючи такі дії не на користь порту, а для провадження власної господарської діяльності з метою одержання прибутку, то відповідачем правомірно нараховуються портові збори з буксирів Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип", як з суден групи «А» згідно Додатку 1 до Порядку справляння та розміру ставок портових зборів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року №316, а резолютивну частину рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, на думку скаржника, суд невірно визначив, що буксири Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" відносяться до суден групи «Е», тоді як їх слід відносити до групи «А» при нарахуванні портових зборів.

Через канцелярію суду 26.05.2017 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" надійшов відзив на апеляційну скаргу та пояснення щодо надання суду роз'яснення державної наукової експертної установи. Відзив і пояснення судовою колегією долучено до матеріалів справи. До наданих пояснень було надано роз'яснення наукової експертної установи, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, з посиланням на норми ст. 101 Господарського процесуального кодексу України про їх долучення до матеріалів справи, але без тексту самого клопотання з обгрунтованням поважних причин неможливості їх подання до моменту розгляду справи місцевим господарським судом. Одеським апеляційним господарським судом відмовлено у задоволенні цього клопотання і дані роз'яснення були повернуті позивачу в судовому засіданні з причин того, що, по-перше, ці роз'яснення були отримані після прийняття рішення судом першої інстанції без поважних причин, по-друге, вони не стосуються предмету заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/22/17 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок, викладений в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року у справі №915/22/17 є обґрунтованим та правомірним, але за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Краншип" (Морський агент) було укладено договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України від 10.02.2016 року, предметом якого є надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки; порядок надання (виконання) адміністрацією порту суднозаходу за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден морським агентом в морських портах України, а також врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією суднозаходу та організацією інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна із морського порту; послуги із забезпечення проведення криголамних робіт протягом періоду оголошеної льодової кампанії. Перелік послуг не є вичерпним, адміністрація порту суднозаходу за можливості може надавати морському агенту інші послуги (перелік яких зазначається в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору), за його письмовою заявкою з оплатою згідно з діючими та затвердженими вільними цінами (тарифами) адміністрації порту суднозаходу.

Пунктом 2.1.4 договору серед обов'язків Адміністрації визначено, що остання зобов'язана виконувати заявки морського агента, які пов'язані з обслуговуванням суден, після попереднього їх узгодження з адміністрацією порту суднозаходу, за затвердженими вільними цінами (тарифами). При нарахуванні плати погодинно здійснювати розрахунок вартості послуг з урахуванням округлення часу: до 30 хв. - 0,5 год., час від 31 - 60 хв. - за 1 год.

Відповідно до пункту 2.1.5 договору Адміністрація зобов'язана надавати морському агенту рахунки (у тому числі попередні рахунки по портовим зборам) після отримання від морського агента заявки на надання послуг з додаванням інформації про основні розміри судна, а також інші документи, які підтверджують надані послуги.

Серед обов'язків морського агента у пункті 2.3.4 договору визначено, що морський агент зобов'язаний не пізніше ніж за 24 години до підходу судна надавати відповідному підрозділу адміністрації порту суднозаходу заявку на оформлення попереднього рахунку по портовим зборам згідно з додатком № 1 з додаванням копії обмірного свідоцтва або документа, що його замінює, а також інші документи, передбачені зводом звичаїв морського порту, своєчасно надсилати відповідному підрозділу адміністрації порту суднозаходу заявку на надання додаткових послуг, пов'язаних з обслуговуванням суден.

Пунктом 2.3.5 договору визначено, що морський агент зобов'язаний забезпечити надання інформації про прихід судна та готовності його до поставки до причалу відповідно до Зводу звичаїв морського порту та обов'язкових постанов по морському порту.

Згідно з пунктом 2.3.22 договору морський агент зобов'язується своєчасно здійснювати усі розрахунки з Адміністрацією порту суднозаходу за надані судну і Морському агенту послуги в порядку, визначеному цим договором.

За умовами пункту 3.1 договору ставки портових зборів визначаються відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 року № 316, яким затверджено "Порядок справляння та розміри ставок портових зборів". Оплата портових зборів, що надійшли від судновласника (фрахтувальника), здійснюється Морським агентом до виходу судна з морського порту на рахунок адміністрації порту суднозаходу у доларах США по суднам під іноземним прапором і у національній валюті по суднам під Державним Прапором України на підставі рахунків, виставлених адміністрацією порту суднозаходу.

У відповідності до пункту 7.1 договору він набирає чинності з 01.01.2016 року і діє до 31.12.2016 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Дія договору вважається продовженою на наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до останнього дня терміну дії договору жодна з сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення даного Договору у встановлений термін.

У пункті 9.10 договору визначено, що всі права та обов'язки Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ (в т.ч. ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів тощо), які передбачені цим Договором, виконуються відповідною філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (відповідною адміністрацією порту суднозаходу).

На підставі Договору тайм-чартеру від 18.06.2015 року №FLЕET_DC-CR_1806-15 буксири Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип", а саме: "Даймонд-Н", "Топаз-Н", "Торнадо", "Туман", "Юпітер" знаходяться в експлуатації у позивача, який є їх судновласником.

Вказані буксири позивача на підставі договорів портового буксирування за завданнями своїх контрагентів за винагороду здійснювали операції з швартування, відшвартування, перестановлення суден у причалів в м.Миколаєві (в тому числі біля перевантажувального терміналу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" та Дніпро-Бузькому морському порту Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод"), а також супроводження суден в Миколаївському морському порту та на підходах до нього, що підтверджується належним чином засвідченими копіями договорів, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Краншип» з іншими юридичними особами.

На підставі Договору від 10.02.2016 року № 30-П-АМПУ-16 відповідачем надавалися буксирам позивача послуги, що оплачуються портовими зборами, виставлялись відповідні рахунки на оплату портових зборів із нарахуванням портових зборів за ставками, як для суден групи "А", згідно Додатку 1 до Порядку №316, та зараховувались в оплату таких рахунків авансові платежі позивача по портовим зборам, що підтверджується: - рахунками (з додатками - відомостями-розрахунками) по портовим зборам та актами наданих послуг (виконаних робіт); - довідками приходу та відходу суден, довідками порту (в яких визначаються вид робіт, що виконується буксирами позивача під час відповідного суднозаходу (швартування, відшвартуванння тощо) або контрагент/судно контрагента щодо якого виконуються такі роботи, а також місце відправлення та пункт призначення буксирів, фактичний маршрут); - приймально-здавальними актами між позивачем та контрагентами (в яких визначається вид робіт, що виконується буксирами позивача під час відповідного суднозаходу (швартування, відшвартуванння, супровід тощо) та судно контрагента, щодо якого виконуються такі роботи); - платіжними дорученнями, (в яких зазначається сума передплати (сплати) за портові збори згідно Договору) .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краншип» листами від 01.09.2016 року №01/09-2016, від 03.10.2016 року №03/10-2016, від 01.11.2016 року №01/11-2016, від 01.12.2016 року №01/12-2016 просив відповідача сплачену передплату за портові збори з липня 2015 року по листопад 2016 року зарахувати на оплату визначених рахунків.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Краншип» не заперечує факту надання відповідачем послуг за договором від 10.02.2016 року №30-П-АМПУ-16, що оплачуються портовими зборами, але зазначає, що вартість послуг, що оплачується портовими зборами, для позивача дорівнює "0", а отже наявний факт переплати (внаслідок безпідставного зарахування авансових платежів).

За твердженням позивача заявлена до стягнення сума є переплатою, що відбулася у зв'язку з неправомірним нарахуванням відповідачем сум портових зборів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краншип» у зв'язку з нарахуванням позивачем суми портових зборів, як для суден групи "А", замість звільнення від такого нарахування, як для суден групи "Е", а також безпідставного нарахування суми причального збору, звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 518 975 грн. 05 коп.

Будь-яких змін предмету або підстави позову, наданих позивачем до моменту початку розгляду справи по суті, матеріали справи не містять.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем у даному випадку неправомірно заявлено позовні вимоги на підставі норм статей 1212-1213 Цивільного кодексу України про стягнення за даними правовідносинами саме безпідставно набутих грошових коштів, виходячи з наступного.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондуються із способами цивільного захисту, зазначеними у статті 16 Цивільного кодексу України, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Разом з цим, під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для судового захисту.

В позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Краншип» зазначило про існування обов'язку відповідача повернути йому грошові кошти, а саме авансові платежі, сплачені позивачем за договірними правовідносинами з відповідачем, як безпідставно отриманих на підставі норм статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки, на думку позивача, відповідач за договором невірно розрахував портові збори, як для суден групи «А» замість звільнення від такого нарахування, як для суден групи «Е», а також безпідставно нарахував суми причального збору.

В суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті позивачем не заявлялись клопотання в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну предмету чи підстави позову, тому судом першої інстанції були розглянуті визначені позивачем самостійно предмет та підстава позову з обґрунтуванням вказаними ним правовими нормами чинного законодавства України.

Виходячи з визначених позовних вимог та надавши оцінку фактичним обставинам справи, судова колегія зазначає наступне.

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а частиною 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд України у постанові від 02.10.2013 року у справі №6-88цс13, висновки якого є обов'язковими для всіх судів України в силу приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

В даному випадку грошові кошти у вигляді передоплати за договором були внесені на виконання умов укладеного сторонами в добровільному порядку договору, який не визнано в установленому порядку недійсним з будь-яких підстав в цій частині, тому посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Краншип» в позовній заяві на безпідставне збагачення відповідача, що нібито є підставою для застосування норм щодо обов'язку повернення отриманих грошових коштів, є необґрунтованим та неправомірним.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що в даному випадку відсутні підстави для застосування норм статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, що узгоджується з практикою розгляду подібних правовідносин Верховним Судом України і вірно відмовив у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, що не були змінені ним до моменту початку розгляду справи судом першої інстанції за нормами статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно з цим, судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у рішенні від 21.03.2017 року було помилково розглянуто питання правовідносин сторін за договором про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України від 10.02.2016 року з наданням оцінки, з встановленням юридичних фактів, зокрема, до якої групи суден належать буксири, оскільки ці питання не відносяться до предмету і підстав заявленого позову саме про безпідставне одержання відповідачем коштів за нормами статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України. При розгляді таких позовних вимог досліджується питання можливості застосування вищевказаних правових норм, виходячи з обставин справи, зокрема, відсутності між сторонами договірних правовідносин, факту помилкового перерахування коштів тощо.

Питання щодо правомірності оплати портових зборів за договором може бути розглянуто тільки при заявлені до суду відповідних позовних вимог, які стосуються неналежного виконання умов вищевказаного договору на думку позивача, за якими в даному випадку відбулося перерахування грошових коштів у вигляді сплати портових зборів.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки також не стосуються предмету позовних вимог по даній справі та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом висновку, викладеного в рішенні. До того ж, скаржник просить фактично замінити помилково встановлений місцевим господарським судом у мотивувальній частині факт на інший юридичний факт стосовно віднесення буксирів позивача до іншої певної групи, що при розгляді даної справи є помилковим.

Судова колегія зазначає, що скаржник не вказав підстав для скасування рішення в порядку норм статті 104 Господарського процесуального кодексу України, а просив лише змінити мотивування суду першої інстанції, при цьому наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Суд апеляційної інстанції, повторно розглянувши справу, залишає без змін мотивувальну частину рішення, викладену у томі 8 на аркушах справи 30 - 32 з виключенням з неї тексту з абзацу 7 на аркуші 26 по абзац 2 на аркуші 30, описову і резолютивну частини рішення за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року у справі №915/22/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, але за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року у справі №915/22/17 залишити без задоволення, висновок, викладений в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 21.03.2017 року у справі №915/22/17 - залишити без змін за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
В.А. Лисенко