ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2017 р.Справа № 916/3155/16
Господарський суд Одеської області у складі:

Головуючий суддя - Волков Р.В.

при секретарі судового засідання Шейнцис О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Виробниче будівельно - монтажне об'єднання "ОДЕСБУД" (м. Одеса);

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩИТ - ЮГ" (м. Одеса);

про стягнення 123884,3 грн.;

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

встановив:

Позивач, Товариство з додатковою відповідальністю "Виробниче будівельно - монтажне об'єднання "ОДЕСБУД", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩИТ - ЮГ", про стягнення 123884,30 грн. матеріального збитку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договорів про охорону обєкта:

- № 43 від 30.10.2009р. (обєкт: виробнича База, м. Одеса, вул.Сортувальна,5);

- № 44 від 2904.2010 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,2, м. Одеса, вул. Шота Руставелі,2);

- № 55 від 01.12.2012р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,2, м. Одеса, пров. Іспанськай,2);

- № 57 від 20.06.2012 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,36, м. Одеса, вул. Вільямса,36);

- № 78 від 01.01.2015 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,36, м. Одеса, вул. Вільямса,36);

- № 80 від 11.08.2015 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,138, м. Одеса, вул. Вільямса,138);

- № 82 від 09.12.2015р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,37, м. Одеса, вул. Сахарова,37).

Вказує, що відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання щодо охорони обєктів, що виражалося у постійних крадіжках матеріальних цінностей, понесення збитків позивачем, обовязок відповідача відшкодувати збитки, ухилення відповідача від підписання відповідних актів. З цих та інших, зазначених у позовній заяві підстав, просить позов задовольнити.

У тексті позовної заяви посилається на ст.ст. 526, 653, 901, 936, 942 Цивільного Кодексу України, ст.8 Закону України „Про охоронну діяльність, Господарський процесуальний Кодексу України.

Відповідач не заперечує факту існування вищевказаних договорів, проте вказує на їх розірвання з ініціативи відповідача 11.01.2016. Посилається на відсутність жодного повідомлення з боку позивача протягом дії договорів про будь-які майнові претензії, відсутність заперечень з приводу якості наданих послуг та наданих актів виконаних робіт.

Посилається на встановлення рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/916/16 факту належного виконання ТОВ „ЩИТ-ЮГ своїх зобовязань за вказаними договорами, преюдиційний характер судового рішення, відсутність фактів існування матеріальних цінностей та їх передачі відповідачеві під охорону, відсутність належним чином встановлених фактів крадіжки, необхідність встановлення таких фактів органами дізнання або слідством або судом. З цих та інших, викладених у відзиві на позовну заяву обставин, просить залишити позов без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Сторони вказують на підписання договорів про охорону обєкта: № 43 від 30.10.2009р. (обєкт: виробнича База, м. Одеса, вул.Сортувальна,5); №44 від 2904.2010 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,2, м. Одеса, вул. Шота Руставелі,2); № 55 від 01.12.2012р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,2, м. Одеса, пров. Іспанськай,2); № 57 від 20.06.2012 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,36, м. Одеса, вул. Вільямса,36); №78 від 01.01.2015 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,36, м. Одеса, вул. Вільямса,36); №80 від 11.08.2015 р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,138, м. Одеса, вул. Вільямса,138); № 82 від 09.12.2015р. (обєкт: будівельний майданчик ж/будинок,37, м. Одеса, вул. Сахарова,37).

Відповідно до п. 1.1. договорів позивач передає, а відповідач приймає під охорону обєкти згідно з дислокацією.

Обовязки відповідача визначені у розділі 5 договорів. Так, згідно п. 5.1. 5.7 договорів про надання послуг з охорони, ТОВ „Щит-Юг зобовязується забезпечити охорону обєктів, не допускати проникнення сторонніх осіб на ці обєкти, здійснювати на обєктах пропускний режим, контролювати ввіз та вивіз матеріальних цінностей тільки за наявності згоди відповідальної особи Замовника, при порушенні цілісності обєкта, проникненні сторонніх осіб на обєкти охорони проводити заходи щодо їх затримання, здійснювати охорону місця події до прибуття представника Замовника, при необхідності викликати представника органів внутрішніх справ.

Разом з тим, умовами п. 6.2. договорів про надання послуг з охорони передбачено такі обовязки Замовника як сприяння Охороні у здійсненні своїх задач та вдосконалювати організацію охорони обєктів.

Розділом 2 договорів про надання послуг з охорони сторони погодили вартість наданих послуг та порядок розрахунків. Відповідно до п. 4.2. зазначених договорів Замовник щомісяця до 10 числа, наступного за звітним місяцем, оплачує Охороні шляхом безготівкового розрахунку вартість наданих охоронних послуг. Охорона щомісяця виставляє рахунок з оплати послуг. Пунктом 4.4. передбачено, що в кінці кожного місяця Охорона надає Замовнику акт приймання-передачі наданих послуг з охорони обєктів за минулий місяць, який підписується обома сторонами.

Таким чином, між позивачем та відповідачем на підставі укладених договорів фактично склались правовідносини з надання послуг охорони.

Згідно з преамбулою Закону України "Про охоронну діяльність", саме цей Закон визначає організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян.

Відповідно до п.1 ст.8 Закону України „Про охоронну діяльність, суб'єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.

Пункт 2 вказаної статті визначає, що у договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб'єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов'язань.

Як стверджує позивач, відповідач надавав неякісні послуги з охорони обєктів, оскільки постійно відбувалися крадіжки матеріальних цінностей, обладнання та запчастин. Окрім того відповідач стверджує, що протягом спірного періоду сторони за домовленістю відповідно до виставлених рахунків та актів приймання-передачі зменшували суму оплати для покриття матеріальних збитків ТДВ „ВБМО „Одесбуд.

Питання стягнення заборгованості позивача перед відповідачем за надані послуги за вказаними договорами було предметом судового розгляду у господарській справі № 916/916/16. Рішенням господарського суду Одеської області від 11.07.2016 було частково задоволено позов ТОВ "ЩИТ-ЮГ" до ТОВ "ВБМО "Одесбуд" та з останнього стягнуто 115140,58грн. основного боргу за надані охоронні послуги. Щодо решти суми заявленого основного боргу суд застосував строки позовної давності. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 рішення місцевого суду залишено без змін. В касаційному порядку не переглядалося.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального Кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно розяснень пленуму Вищого господарського суду України в п. 2.6. постанови № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Позивач у тексті позовної заяви не посилається безпосередньо на правові норми, які визначають поняття та підстави для стягнення збитків, проте визначає правову природу заявленої до стягнення суми саме як матеріальні збитки.

Слід зазначити, що діюче законодавство, насамперед ст.ст.22 Цивільного Кодексу України "Відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання", ст. 623 цього ж Кодексу "Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди", глава 25 Господарського Кодексу України "Відшкодування збитків у сфері господарювання" повязують можливість стягнення збитків з порушенням зобовязання іншою стороною. Сам позивач в якості такого порушення або неналежного виконання вказує на факти крадіжок матеріальних цінностей під час надання послуг з їх охорони.

Пунктами 7.3 договорів було встановлено, що відповідач несе матеріальну відповідальність за збитки, заподіяні внаслідок неналежного виконання зобовязань, у відповідності з Додатком № 5 до договору. Факти неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань і розмір збитків, що підлягають відшкодуванню відповідачем, встановлюються у визначеному законом порядку.

Пункт 3 Додатку № 5 до договору визначає, що факти крадіжки, пограбування, а також знищення чи пошкодження майна позивача сторонніми особами, які проникли на охоронюваний обєкт, або внаслідок пожару, або в силу інших причин з вини працівників, які здійснюють охорону Обєкта, встановлюються органами дізнання,слідства або судом.

Таким чином, укладаючи договори, сторони чітко визначили порядок встановлення факту крадіжок майна. Слід зазначити, що до матеріалів справи не надано жодного документу органу дізнання, слідства або суду про встановлення таких фактів, як це передбачено угодою сторін.

З текстів рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2016 по справі № 916/916/16 та постанови апеляційної інстанції від 18.08.2016 вбачається, що і під час розгляду тієї справи такі документи суду також не надавались.

В судових засіданнях представники сторін зазначили, що ані позивач ані відповідач не зверталися до правоохоронних органів з заявами про факти крадіжки. Позивач бачить в цьому провину та неналежне виконання умов договору відповідачем, тоді як відповідач пояснює відсутність звернень відсутністю взагалі відомих йому фактів крадіжки.

У будь якому випадку, до матеріалів справи не надано доказів підтвердження фактів крадіжки майна позивача, оформлених відповідно до вимог законодавства та умов договорів. Через відсутність доведеності фактів крадіжки суд позбавлений можливості покласти на відповідача матеріальну відповідальності у вигляді стягнення збитків. Надане позивачем листування та документи не можуть спростувати вищевказані обставини виходячи з їх змісту, доказової сили та вищевикладеного щодо порядку та підстав для стягнення.

Крім того, згідно представлених суду додатках № 6 до договорів, а саме у п.4 зафіксовано волевиявлення сторін відносно того, що охорона звільняється від відповідальності за збитки, розмір яких визначений позивачем самостійно без відповідальних працівників відповідача, при відсутності письмового повідомлення відповідача про час визначення розміру збитків. Доказів такого повідомлення або спільного визначення розміру збитків суду не представлено.

Згідно зст.32 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального Кодексу України).

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення 123884,3грн. не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 202, 526, 610, 611, 612, 626, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.22, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Виробниче будівельно - монтажне об'єднання "ОДЕСБУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩИТ - ЮГ" про стягнення 123884,3 грн. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 03.02.2017 року.

Повний текс рішення мав бути підписаний 08.02.2016., у звязку з перебуванням судді Волкова Р.В. на тривалому лікарняному з 08.02.2017р. по 31.05.2017р. включно, повний текст рішення складений та підписаний 01 червня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков