РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017Справа №910/4238/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго

Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова

компанія"

про стягнення 4 120,07 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Волобоєва Т.В. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (відповідач) страхового відшкодування в розмірі 4 120,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на підставі договору страхування № 530584571.14 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу «Део» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування у розмірі 4 120,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4238/17 та призначено її до розгляду на 11.04.2017.

30.03.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

03.04.2017 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

В судове засідання 11.04.2017 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 відкладено розгляд справи № 910/4238/17 на 16.05.2017.

В судове засідання 16.05.2017 з'явився представник позивача, надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд відкласти розгляд справи та надав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів та відкладено розгляд справи на 30.05.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 30.05.2017 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 35.05.2017 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п. п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи були надіслані на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальними правами, зокрема на подання відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 30.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки № 9363258 про дорожньо-транспортну пригоду, 19.03.2014 у м. Донецьк відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ЗАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 пункту 10.1. Правил дорожнього руху України.

На момент ДТП, на підставі договору страхування № 530584571.14, укладеного з ТОВ "Ленд Сервіс" (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземного транспортного засобу «ЗАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в позивача (строк дії договору з 07.03.2014 по 06.03.2015).

20.03.2014 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку.

Актом огляду транспортного засобу від 16.04.2014 встановлено кількість та характер пошкоджень транспортного засобу «ЗАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до рахунку від 20.05.2014, вартість ремонтних робіт становить 6043,50 грн.

У відповідності до страхового акту № 114395 від 22.05.2014 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 5120,07 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 5120,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5313 від 12.06.2014.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/931045,

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

Позивач зазначає, що оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_1, який користувався транспортним засобом Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і з вини якого трапилась ДТП, була застрахована у відповідача, останній просить суд стягнути з відповідача 4 120,07 грн. сплаченого страхового відшкодування.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, у відповідності до умов договору страхування № 530584571.14, внаслідок настання 19.03.2014 страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5120,07 грн. шляхом перерахування згідно із платіжним дорученням № 5313 від 12.06.2014.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов'язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Позивач, виплативши страхове відшкодування отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат.

Відповідно до частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як убачається з Роз'яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" №02-5/215 від 01.04.1994, вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини.

З огляду на викладене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору (в даному випадку - позивачу).

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У силу ст. 221 КУпАП виключно судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

При цьому відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, згідно з Роз'ясненнями Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" №02-5/215 від 01.04.1994, відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України далі преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 19.03.2014.

Крім того, суд зазначає, що відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень також не містять жодної інформації про визнання вини ОСОБА_1 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Отже, за відсутності у матеріалах даної справи протоколу про адміністративне правопорушення; підписаної працівником Державтоінспекції МВС схеми місця ДТП; пояснень учасників пригоди та свідків; показання технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження, Господарський суд міста Києва позбавлений можливості встановити обставини ДТП, яка сталася 19.03.2014 за участю автомобіля марки «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ЗАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а також вирішити питання щодо винних осіб у вказаній ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2016 у справі №910/6591/15-г, від 28.03.2017 у справі № 910/14457/16, від 05.04.2017 у справі № 910/18105/16, від 24.05.2017 у справі № 910/14459/16.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем під час розгляду справи не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність вини у ДТП ОСОБА_1 та причинний зв'язок між діями ОСОБА_1 і завданням шкоди власнику транспортного засобу ЗАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

При цьому, суд зазначає, що довідка про дорожньо-транспортну пригоду № 9363258 не може вважатись належним доказом на підтвердження наявності (відсутності) вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб ЗАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а доводить лише ознаки порушення Правил дорожнього руху України.

Підсумовуючи вищенаведене суд відмовляє в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна".

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2017.

Суддя С.О. Турчин