РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

30 травня 2017 року Справа № 5004/1135/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бучинська Г.Б.

судді Петухов М.Г.

Василишин А.Р.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 22.05.2017р.)

відповідача - не з'явився

ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (довіреність від 23.12.2016р.)

ОСОБА_5 (довіреність від 23.12.2016р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Волинської області від 29.08.11 р.

у справі № 5004/1135/11 (суддя Бондарєв Сергій Васильович )

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

до відповідача Закритого акціонерного товариства "Галант"

про визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Волинської області від 29 серпня 2011 року № 5004/1135/11 позов Фізичної особи -підприємця ОСОБА_6 до Закритого акціонерного товариства "Галант" про визнання права власності на нерухоме майно задоволено.

Визнано за Підприємцем ОСОБА_8, с. Зміїнець Луцького району (код НОМЕР_1) право власності на приміщення магазину НОМЕР_2 з літнім кафе, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 площею 72,00 кв.м. та приміщення магазину НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 24,8 кв.м. (т.1, а.с. 80-82).

Не погодившись із винесеним рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Волинської області по справі № 5004/1135/11 від 29 серпня 2011 року, винести постанову, якою скасувати рішення Господарського суду Волинської області по справі № 5004/1135/11 від 29 серпня 2011 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову підприємця ОСОБА_6 да ЗАТ "Галант" про визнання права власності на нерухоме майно (т.1, ас. 110-111).

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що між нею та ПрАТ "ВОПАС" було укладено інвестиційний договір реконструкції об"єкта нерухомості №015/54. Згідно даного договору апелянт зобов"язалась здійснювати фінансування робіт та набула майнових прав на частку у праві власності на реконструйований об"єкт торгового комплексу після його введення в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку. На підставі цього договору апелянт понесла ряд витрат, зокрема з відшкодування ПрАТ "ВОПАС" по проектуванню будівництва об"єкту інвестування, в т.ч. благоустрою прилеглої території.

У подальшому, апелянт отримала від ПрАТ "ВОПАС" листа, яким останнє повідомило про неможливість виконання зобов"язань за інвестиційним договором у зв"язку з тим, що рішенням господарського суду Волинської області по справі №903/182/17 зобов"язано ПрАТ "ВОПАС" повернути орендовану земельну ділянку Луцькій міській раді. Дане судове рішення, у свою чергу, мотивоване тим, що рішенням Рівненського апеляційного господарського суду у справі №5004/639/12 визнано припиненим договір оренди земельної ділянки, укладений між Луцькою міською радою та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799", зареєстрованого в книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди 15.02.2005 за №289 в частині земельної ділянки площею 0,0472 га, на якій розташований магазин НОМЕР_2 з літнім кафе, приміщенням магазину НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

Скаржник також зазначає, що позивач просив суд визнати за ним право власності на об"єкти, які містять ознаки тимчасових споруд, виготовлених з полегшених конструкцій та не пов"язаних із землею фундаментом, і як наслідок, оскаржуваним судовим рішенням позивач визнав право власності на малі архітектурні форми, які почали називатись нерухомим майном. Рішення суду першої інстанції винесено з порушенням статей 182,331,334 Цивільного кодексу України, статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень", а також статті 125 Земельного кодексу України.

Відтак, скаржник зазначає, що оформлення права оренди для обслуговування їх ФОП ОСОБА_8 порушить її права як інвестора за вищевказаним інвестиційним договором, оскільки така земельна ділянка, яка до того ж є землею комунальної власності, знаходитиметься на території, необхідній для реконструкції торгового комплексу.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 5004/1135/11 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Петухов М.Г. (т.1,а.с.107).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.05.2017 апелянту поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 24 травня 2017 р. на 10.40 год. (т.1, а.с.108-109).

24.05.2017 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги із підтверджуючими документами (т.2, а.с. 1-174).

24.05.2017 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від позивача надійшло заперечення на апеляційну скаргу (т.2, а.с. 179-183), в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що факт укладення інвестиційного договору не передбачає переходу чи виникнення права власності на майно, а по своїй суті є договором про наміри. ФОП ОСОБА_3 не має жодного відношення ні до належних позивачу приміщень магазинів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , ні до земельної ділянки по АДРЕСА_1, а визнання за позивачем права власності на зазначені об"єкти не порушує прав та інтересів апелянта. При цьому позивач у відзиві звертає увагу на ту обставину, що оскаржуване рішення суду винесене 29.08.2011 року, у той час як інвестиційний договір, на який посилається апелянт як на підставу своїх заперечень, укладений 20.12.2011 року, тобто через чотири місяці після визнання судом права власності за позивачем.

Крім того, позивач у відзиві зазначає, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що позивач правомірно набув право власності на приміщення магазинів НОМЕР_2 та НОМЕР_3, дані приміщення мають площу відповідно 72 та 24,8 кв.м. та заглиблений у грунт фундамент, що підтверджується відповідними технічними паспортами, відтак є капітальними будівлями, а не малими архітектурними формами.

В судовому засіданні, яке відбулось 24.05.2017, представники апелянта підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі. Вважають рішення господарського суду Волинської області від 29.08.11 року незаконним, винесеним із порушенням норм процесуального та матеріального права. Просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_8 до ЗАТ "Галант" про визнання права власності на нерухоме майно з підстав, викладених у апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до апеляційної скарги.

Представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у запереченні, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а рішення господарського суду Волинської області від 29.08.11 року у даній справі законним та обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства. Просить залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Водночас представник позивача заявив клопотання про необхідність ознайомитися з документами, поданими в судовому засіданні представником скаржника.

Представник відповідача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

З метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, колегія суддів ухвалою від 24.02.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із нез'явленням в засідання представників сторін, необхідністю детального вивчення поданих перед судовим засіданням документів, оголосила перерву у судовому засіданні до 30 травня 2017 року до 14.00 год. (т.2, а.с. 184).

25.05.2017 через електронну пошту на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло письмове клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами справи (т.2, а.с 186).

30.05.2017 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (т.3, а.с. 1-99).

30.05.2017 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи копії листа заступника голови Луцької міської ради (т.3, а.с. 101).

В судовому засіданні, яке відбулось 30.05.2017, представники апелянта надали пояснення щодо наданих документів. Підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі. Вважають рішення господарського суду Волинської області від 29.08.11 року незаконним, винесеним із порушеннями норм процесуального та матеріального права. Просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_8 до ЗАТ "Галант" про визнання права власності на нерухоме майно.

Представником позивача в обґрунтування обставин справи, як зазначено вище, надано суду копію листа заступника Луцької міської ради № КО/1346/3-210 від 03.12.2014 року. Крім того, представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Колегією суддів враховується, що норми статті 22 ГПК України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, заслухавши сторони у справі та апелянта, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку про припинення провадження за апеляційною скаргою, виходячи з наступного.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась із апеляційною скаргою на судове рішення у справі в порядку статті 91 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої апеляційну скаргу мають право подати особи, які не брали участь у справі, але щодо яких господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Правовий аналіз наведеної норми процесуального Закону свідчить про те, що судовим актом, оскаржуваним такою особою, повинно безпосередньо вирішуватися питання про її права та обов'язки. Суд має вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття судового акту є скаржник, або міститься судження про нього у відповідних правовідносинах. При цьому в мотивувальній частині судового акта повинні міститися висновки суду про права та обов'язки такої особи, або у резолютивній частині судового акту суд прямо вказав про права та обов'язки цієї особи. Тільки в такому випадку судовий акт порушує не лише матеріальні права особи, а і її процесуальні права. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Втім, як убачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Волинської області визнано за підприємцем ОСОБА_6 право власності на приміщення магазину НОМЕР_2 з літнім кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 72,00 кв.м. та приміщення магазину НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 24,8 кв.м.

Предметом позову у даній справі є вимога про визнання з огляду на ст.392 ЦК України права власності на майно, придбане за договором купівлі-продажу та передане за актом прийому-передачі.

Обґрунтовуючи необхідність залучення його до участі у справі, апелянт вказує на те, що вказаним судовим рішенням зачіпаються її права та обов'язки, оскільки оформлення позивачем в подальшому права оренди землі для обслуговування магазинів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_8 порушить її права як інвестора за інвестиційним договором, так як земельна ділянка, яка є земелею комунальної власності, знаходитиметься на території, необхідній для реконструкції торгового комплексу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не є стороною договору купівлі-продажу майна, на підставі якого визнано право власності на магазини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій розміщені вказані об"єкти нерухомості. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування судового рішення, на які посилається апелянт, не стосуються предмету спору даного оскаржуваного рішення.

Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому колегія суддів зауважує, що сам по собі факт укладенння інвестиційного договору, на який посилається апелянт, може свідчити лише про можливість останнього набути певні майнові права в об"єкті інвестування в майбутньому, а тому не вбачається правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Додатково це підтверджується тими фактами, що правочин купівлі-продажу між сторонами справи укладено 18.01.1999р., оскаржуване рішення суду винесене 29.08.2011 року, у той час як інвестиційний договір, на який посилається апелянт як на підставу своїх заперечень, укладений 20.12.2011 року, тобто після визнання судом права власності за позивачем.

Пунктом 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 НОМЕР_3 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК 6 підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

За таких обставин, враховуючи те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не є учасником спірних правовідносин у даній справі, судом першої інстанції не вирішувалось питання про права і обов'язки заявника у спірних правовідносинах; відсутній зв"язок між предметом оскарження та предметом спору у даній справі, відсутня згадка про заявника як в резолютивній, так і в описовій та мотивувальній частинах рішення та постанови у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушених оскаржуваним рішенням прав апелянта, а відтак апеляційне провадження, порушене за скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в порядку приписів статті 91 Господарського процесуального кодексу України підлягає припиненню відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 80,99,106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського Волинської суду від 29.08.11 у справі №5004/1135/11 - припинити.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.