ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"01" червня 2017 р. Справа № 926/378/16

За заявою публічного акціонерного товариства Державна продовольча зернова корпорація України, м.Київ

про зміну способу виконання рішення

у справі за позовом публічного акціонерного товариства Державна продовольча зернова корпорація України, м.Київ до товариства з обмеженою відповідальністю Сварог-Буковина, с.Ломачинці Сокирянського району Чернівецької області про зобовязання вчинити дії Суддя Дутка В.В. Представники: від стягувача ОСОБА_1, довіреність від 30.12.2016р. від боржника ОСОБА_2, довіреність від 18.01.2017р.
СУТЬ СПОРУ: Рішенням господарського суду Чернівецької області від 25.05.2016 року позов публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України до товариства з обмеженою відповідальністю Сварог -Буковина про зобовязання вчинити дії задоволено. Зобовязано товариство з обмеженою відповідальністю Сварог -Буковина вчинити дії з відвантаження публічному акціонерного товариства Державна продовольча зернова корпорація України зерна пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон.

17.10.2016 року на виконання вищевказаного рішення видано наказ.

21.04.2017 року господарським судом Чернівецької області отримано заяву публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України від 12.04.2017р. про зміну способу виконання рішення та видачу наказу про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 9341118,00 грн., що відповідає вартості пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон.

Ухвалою від 21.04.2017р. розгляд заяви призначено на 03.05.2017р.

Ухвалою від 03.05.2017р. відкладено розгляд заяви на 17.05.2017р.

17.05.2017р. позивач подав суду письмові пояснення, в яких просив змінити спосіб виконання рішення та видати наказ про стягнення 8026850,70 грн., що відповідає вартості пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон на момент винесення рішення господарського суду Чернівецької області у справі №926/378/16.

Відповідач подав 17.05.2017р. відзив на заяву, в якому зазначає про наявність зерна пшениці 3 класу на зберіганні та відсутність жодних перешкод в його отриманні. Разом з тим, виконати рішення не представилось можливим у звязку із технічною проблемою, а саме фактичною неможливістю відвантаження, які не залежать від волі дирекції товариства. Задоволення заяви про зміну способу виконання рішення призведе до повного зупинення діяльності товариства, до зриву посівної компанії, а також до банкрутства товариства. Відповідач також зазначає, що зміна способу виконання рішення шляхом стягнення вартості майна з причин відсутності майна є зміною способу захисту порушеного права, однак не є зміною способу виконання рішення суду.

У судовому засіданні 17.05.2017р. оголошувалась перерва до 01.06.2017р.

Відповідач подав письмові пояснення від 30.05.2017р., в яких у підтвердження наявності зерна пшениці посилається на відвантаження відповідачем у період з 23 по 24 травня 2017р. позивачеві зерна пшениці у кількості 167,140 тон., що підтверджується складськими квитанціями на зерно №557 від 07.10.2015р. (погашена), №863 від 24.05.2017р., товарно-транспортними накладними №№000720, 000721, 000722, 00723, 00724, 000727.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити заяву про зміну способу виконання рішення. Представник боржника заперечував проти зміни способу виконання рішення шляхом стягнення грошових коштів, посилаючись на можливість поетапного відвантаження зерна пшениці.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до част.1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Зі змісту даної норми вбачається, за наявності виняткових обставин - об'єктивних ускладнень при виконанні судового рішення суд має право змінити спосіб та порядок його виконання, не змінюючи судове рішення по суті.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 25.11.15 у справі № 6-1829цс15. Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. У вищевказаній постанові Верховним Судом України зроблено висновок, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України) фактично змінили рішення суду по суті та самостійно змінили спосіб захисту, передбачений статтею16 Цивільного кодексу України.

17.10.2016р. господарський суд Чернівецької області видав наказ про примусове виконання рішення від 25.05.2016р. у справі № 926/378/16.

16.11.2016р. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

06.12.2016р. та 15.02.2017р. заступником начальника Сокирянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області складені акти державного виконавця про те, що згідно заяви ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» дії з відвантаження зерна пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон боржником ТОВ «Сварог-Буковина» не здійснено.

На запит виконавчої служби від 27.01.2017р. отримано відповідь державного підприємства «Держреєстри України» від 02.02.2017р. про те, що ТОВ «Сварог-Буковина» не зберігає зерно на зернових складах станом на 02.02.2017р., підключених до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання.

15.02.2017р. державним виконавцем винесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ст. 382 КК України.

20.02.2017р. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу про зобовязання відповідача вчинити дії з відвантаження позивачеві зерна пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон., згідно п.11 ч.1.ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав вчинення державним виконавцем всіх дій передбачених ч.3 ст.63 вказаного Закону.

Відповідно до пункту 7.1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012, "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Згідно пункту 7.4. наведеної вище постанови пленуму, за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. При цьому господарський суд повинен виходити з вартості майна, визначеної ним у рішенні про його передачу (повернення).

До заяви про зміну способу виконання рішення не додано належних доказів відсутності у відповідача зерна пшениці 3 класу.

Акти державного виконавця від 06.12.2016р. та 15.02.2017р. про те, що дії з відвантаження зерна пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон боржником не здійснено не є, на думку суду, доказом відсутності у боржника такого майна, а лише фіксують невиконання дії з відвантаження зерна пшениці 3 класу.

Натомість пояснення представників сторін в судовому засіданні 01.06.2017р. та подані суду докази (складські квитанції на зерно №557 від 07.10.2015р. (погашена), №863 від 24.05.2017р., товарно-транспортні накладні №№000720, 000721, 000722, 00723, 00724, 000727) свідчать про наявність на складі відповідача зерна пшениці 3 класу та факт його відвантаження позивачеві 24.05.2017р. у кількості 167,140 тон.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивач не довів суду належними та допустимими доказами відсутності у відповідача майна, яке підлягає поверненню за рішенням господарського суду.

Відповідно до статті 184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Судом встановлено, що спірне майно (визначене родовими ознаками) передано позивачем на зберігання відповідачеві згідно з договором зберігання від 14.07.2015 №14/07-15/СБ.

У судовому рішенні від 25.05.2016р. у справі 926/378/16 не визначено грошового еквіваленту майна, яке відповідач зобовязаний повернути позивачу.

Позивач зазначив у заяві грошовий еквівалент зерна пшениці 3 класу в сумі 9341118,00 грн., посилаючись на довідку Чернівецької торгово-промислової палати від 10.04.2017р., в якій зазначена середня вартість зерна пшениці 3 класу по Україні станом на 27.03.2017р. в сумі 4740 грн/т ЕХW. Пізніше, у письмових поясненнях позивача від 16.05.2017р., вартість зерна пшениці визначена станом на момент прийняття рішення та становить 8026850,70 грн., згідно довідки Чернівецької торгово-промислової палати від 16.05.2017р., де станом на 25.05.2016р. закупівельна ціна пшениці 3 класу в Україні становила 4201 грн/т ЕХW.

Отже, позивачем фактично заявлені вимоги, які не були предметом розгляду в господарському суді. Вартість зерна пшениці 3 класу, яке за рішенням суду зобовязаний відвантажити відповідач, є спірним питанням та не може вирішуватися в межах розгляду заяви про зміну способу виконання рішення відповідно до ч.1 ст. 121 ГПК України.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в заяві про зміну способу виконання рішення шляхом стягнення грошових коштів фактично є зміною судового рішення по суті, суперечить приписам ч.1 ст.121 ГПК України, а тому заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.86, ч.1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України від 12.04.2017р. про зміну способу виконання рішення відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Суддя В.В.Дутка