ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.2017 Справа № 920/326/17

За позовом: Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської

ради, м. Суми,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми,

про стягнення 560 706 грн. 46 коп.

Суддя С. В. Заєць

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1,

від відповідача: не прибув,

при секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору: позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 № 3906 та актів приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 31.01.2017 та № 3906 від 28.02.2017 у розмірі 545995,65 грн., пеню у розмірі 10175,14 грн. 1083,58 грн. 3% річних, інфляційні нарахування в сумі 4712,30 грн., а також 8429,50 грн. судового збору.

04.05.2017 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 577285,39 грн., пеню у розмірі 10175,14 грн. 1083,58 грн. 3% річних, інфляційні нарахування в сумі 4712,30 грн., а також 12572,32 грн. судового збору.

06.06.2017 відповідач подав відзив на позовну заяву від 02.06.2017 № 18-7/594, в якому зазначив, що відповідно до заяви № 22/1764 від 15.03.2017 позивачем було зараховано власну заборгованість перед ПАТ «СМНВО» за договором № 8-6/130001 на суму 32549,95 грн. Станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем складає 544735,44 грн. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем невірно обраховано розмір судового збору.

08.06.2017 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, що у звязку з проведенням сторонами по справі взаємозаліку на суму 32 549 грн. 95 коп., просить суд стягнути з відповідача за послуги з централізованого постачання холодної води згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 № 3906 та актів приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 28.02.2017 та № 3906 від 31.03.2017 (за лютий 2017 року та березень 2017 року) у розмірі 544 735 грн. 44 коп., пеню у розмірі 10175,14 грн. 1083,58 грн. 3% річних, інфляційні нарахування в сумі 4712,30 грн., а також 12572 грн. 32 коп. судового збору

Враховуючи, що положеннями Господарського процесуального кодексу України, не передбачено такої процесуальної дії як уточнення позовних вимог, суд прийняв вищезазначену заяву як зменшення позовних вимог, оскільки відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд прийняв подану заяву до розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 544 735 грн. 44 коп., пеню у розмірі 10175,14 грн. 1083,58 грн. 3% річних, інфляційні нарахування в сумі 4712,30 грн., а також 12572 грн. 32 коп. судового збору

Представник позивача в судовому засіданні 08.06.2017 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 08.06.2017 не прибув, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Клопотань про відкладення чи перенесення розгляду справи в судове засіданні від сторін суду надано не було.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

01.07.2015 між Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради (позивач - виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (відповідач - споживач) (відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів № 29 від 24.07.2015 змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання») було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води № 3906.

Відповідно до п. 1.1 договору , виконавець взяв на сабе зобовязання своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води, а споживач зобовязався своєчасно оплачувати надані йому послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно з п.п. 3.1,3.2, 3.9 договору сторонами передбачений розрахунковий період, яким є календарний місяць. Між сторонами застосовується щомісячна система оплати послуг з централізованого постачання холодної води, платежі вносяться споживачем не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються у безготівковій формі на банківський рахунок виконавця. Плата за послуги з централізованого постачання холодної води вноситься споживачем на рахунок: р/р 0386 в Регіональному відділенні АКБ «Індустріалбанк» у м. Суми, МФО 313849, код 03352455.

Відповідно до п.п. 3.5, 3.6, 3.7. договору інформація про фактичний обсяг поставленої кінцевим споживачам, у звітному періоді, гарячої води передається Споживачем на адресу виконавця у строк до 27 числа поточного місяця. Зазначена інформація є підставою для складання Сторонами актів приймання - передачі послуг з централізованого постачання холодної води у розрахунковому періоді.

На підставі отриманої від Споживача інформації. Виконавець повинен складати двосторонній акт приймання - передачі послуг з централізованого постачання холодної води, який є підставою для проведення розрахунків та відображення даних у бухгалтерському та податковому обліку Сторін.

Виконавець на пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу підписаний зі своєї сторони та скріплений печаткою акт звіряння розрахунків та акт приймання - передачі наданих послуг. Споживач, протягом 3-х робочих днів з дати одержання зазначених у цьому пункті документів, підписує, скріплює печаткою та повертає Виконавцю по одному примірнику підписаних актів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано відповідачу послуги відповідно до укладено договору, що підтверджується актами приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води, а саме:

- акт приймання - передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 31.12.2016 на загальну суму 281920 грн. 07 коп.;

- акт приймання - передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 31.01.2017 на загальну суму 277448 грн. 82 коп.;

- акт приймання - передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 28.02.2017 на загальну суму 273246 грн. 72 коп.;

- акт приймання - передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 31.03.2017 на загальну суму 271488 грн. 72 коп.

Вищезазначені акти приймання - передачі послуг підписані повноважними представниками та кріплені печатка обох сторін. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність заперечень чи зауважень з боку відповідача щодо якості та своєчасності наданих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково сплатив заборгованість за надані послуги, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем (частково за січень 2017 року, лютий 2017 року та березень 2017 року) залишилась не сплаченою в загальній сумі 577 285 грн. 39 коп.

Отже, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за надані послуги з централізованого постачання холодної води, відповідачу були виставлені до сплати рахунки за період з січня 2017 року по березень 2017 року, які відповідач, порушуючи договірні зобов'язання щодо своєчасного та повного розрахунку не сплатив. В звязку з чим зобов'язання відповідачем по оплаті не виконано, заборгованість відповідача згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 р. № 3906 та актів приймання-передачі послуг з централізованого постачання холодної води № 3906 від 31.01.2017 р., № 3906 від 28.02.2017 р. та № 3906 від 31.03.2017 ( частково за січень 2017 р., лютий 2017 р., березень 2017 р.) складає 577285 грн. 39 коп.

Відповідно ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте, в порушення умов укладеного договору, та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не розрахувався за надані послуги, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Факт надання послуг з централізованого постачання холодної води на суму 577 285 грн. 39 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами прийому-передачі послуг з централізованого постачання холодної води, при цьому відповідач не розрахувався за надані послуги, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Проте, судом встановлено, що під час розгляду справи сторони, заявили про зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема на підставі заяви № 22/1764 від 15.03.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог, позивачем було зараховано заборгованість КП «Міськводоканал» СМР перед ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» за договором № 8-6/130001 від 01.01.2013 на суму 32549 грн. 95 коп. з частиною заборгованості відповідача за договором № 3906 від 01.07.2015 на суму 1090191 грн. 45 коп., що існувала на момент складання заяви.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним сторонами обставинам щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, суд враховує наступне.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. При цьому ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України зазначено, що господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Отже, залік зустрічних однорідних вимог є одним із способів припинення зобов'язань. І, таким чином, залік однорідних вимог проводиться у випадках, коли у контрагентів наявні взаємні заборгованості (вимоги) у одного перед іншим за різними або за одним і тим самим договорами. І для того, щоб не здійснювати зайвих операцій по перерахуванню коштів такі заборгованості припиняються шляхом взаємозаліку.

Норми статті 601 Цивільного кодексу України передбачають, що необхідними умовами для проведення взаємозаліку є однорідність та зустрічність вимог. Зокрема, зустрічність вимог означає, що сторони одночасно беруть участь у двох зобовязаннях, і при цьому кредитор в одному зобовязанні є боржником в іншому зобовязанні.

Зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог одночасна участь сторін у двох зобовязаннях і при цьому кредитор за одним зобовязанням є боржником в іншому зобовязанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобовязання або визнання строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-якій момент;

- звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Окрім цього, стаття 601 Цивільного кодексу України пов'язує зарахування зустрічних однорідних вимог саме з настанням строку виконання відповідних зобов'язань, тоді як недопустимість зарахування зустрічних вимог наведено у статті 602 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди. завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Випадки недопустимості зарахування вимог встановлені у ст. 602 Цивільного кодексу України. Заявлені сторонами до зарахування вимоги у даній справі не підпадають до наведених випадків, та договірна заборона про зарахування цих вимог між сторонами відсутня.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлено законом або він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Надана до суду та надіслана відповідачу заява про зарахування, за ст. 601 Цивільного кодексу України, зустрічних однорідних вимог № 22/1764 від 15.03.2017, недійсною не визнана, та у судах на даний час відсутній спір про визнання її недійсною. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Проаналізувавши норми чинного законодавства та подані сторонами суду документи, суд приходить до висновку, що між сторонами припинено зустрічним зарахуванням вимоги на загальну суму 32549 грн. 95 коп.

Враховуючи вищезазначене суд зазначає, що непогашена заборгованість відповідача за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 01.07.2015 № 3906 станом на 07.06.2017 становить 544735 грн. 44 коп.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості, в зв'язку з чим, визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати вартості отриманих послуг за вказаним договором на загальну суму 544735 грн. 44 коп., що в свою чергу є підставою для задоволення позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення пені, позивач зазначає, що відповідно до п. 5.2.2. Договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в сумі 10 175 грн. 14 коп.

Відповідачем обґрунтованого заперечення щодо правомірності нарахування чи контррозрахунок пені суду надано не було.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, пеня нарахована в межах визначеного ст. 232 Господарського кодексу України строку, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 10175 грн. 14 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні нарахування.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку 3% річних становлять 1083 грн. 58 коп., інфляційні нарахування 4712 грн. 30 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 та 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, в силу наведених норм законодавства, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідач обґрунтованого заперечення чи контр розрахунку 35 річних та інфляційних нарахувань суду не надав.

Враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1083 грн. 58 коп. та 4712 грн. 30 коп. інфляційних нарахувань правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобовязань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 8410 грн. 59 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору, виходячи з суми позову, яка становить 560 706 грн. 46 коп.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, код 03352455) 544 735 грн. 44 коп. заборгованості, 10 175 грн. 14 коп. пені, 1083 грн. 58 коп. 3% річних, 4712 грн. 30 коп. інфляційних нарахувань, 8410 грн. 59 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.06.2017.

Суддя ОСОБА_2