РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017Справа №910/4318/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтиз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп»

про визнання договору недійсним.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Доценко М.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Пасічник О.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про визнання недійсним договору поставки природного газу № Д/2016/27 від 29.07.2016 у зв'язку з тим, що директор Позивача договір не підписував, станом на час підписання статут Позивача не передбачав посади «директор», був тільки «генеральний директор», але і до його компетенції без попереднього узгодження не входило підписання договорів на суму більше 100000 грн., яким спірний договір. Позивач договір не схвалював, у нього відсутній оригінальний примірник цього договору та він вважає, що Відповідач повинен був знати, що у особи, яка підписала договір, не було на це відповідних повноважень.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи що у нього були відсутні підстави сумніватися у особі, яка підписала договір від імені ОСОБА_4, так як дана особа ним представилася, володіла печаткою товариства Позивача та згідно інформації, розміщеної у ЄДР ОСОБА_4 є керівником Позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 між Відповідачем, як постачальником, та Позивачем, як покупцем, було укладено договір поставки природного газу № Д/2016/27 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити споживачу у 2016 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених Договором, а споживач - прийняти та оплатити газ у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених Договором.

З усних пояснень Позивача, які не спростовані Відповідачем, вбачається, що директор Позивача (ОСОБА_4.) Договір не підписував. Натомість Відповідач обгрунтовано вказує, що з іншого боку у нього були відсутні підстави сумніватися у особі, яка підписала Договір від імені ОСОБА_4, так як дана особа ним представилася, була вказана як керівник у ЄДР та володіла печаткою товариства Позивача, якою посвідчила договір.

Однак твердження Позивача, що особисто директор Позивача (ОСОБА_4.) Договір не підписував, а Договір від його імені був підписаний іншою особою, яка представилася ОСОБА_4 та володіла печаткою Позивача, Відповідачем не спростовані.

Відтак, має місце вчинення правочину особою від імені Позивача з перевищенням повноважень (наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину, п. 3.4 постанови Пленуму від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»)

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема (ч. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.) (п. 3.4 постанови Пленуму від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.4 Договору, приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід'ємними частинами Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом п. 5.1.1 Договору передбачена можливість передплати газу, але при цьому сторонами погоджено, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5-го числа місяця, наступного, за звітним (місяцем поставки). У разі зменшення або збільшення місячного обсягу споживання газу, відповідно до п. 5.1.2 Договору, порівняно із замовленим споживачем обсягом, оплата розраховується та сплачуються у встановленому цим пунктом порядку, але також з урахуванням п. 5.1.1 Договору.

До матеріалів справи залучені підписані з боку Позивача та Відповідача та складені у межах Договору (про що вказано у їх тексті) акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.09.2016, 31.08.2016 та акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2016 - 25.10.2016 по Договору, та підписання цих документів Позивачем визнається.

Також, до матеріалів справи залучені платіжні доручення про сплату Позивачем рахунків (копії рахунків також у справі) від 02.08.2016, 19.08.2016 та 08.09.2016 за природний газ, які виставлялися Позивачу в оплату поставленого по Договору газу (вказано у рахунках), та здійснення оплат на підставі цих платіжних доручень від 19.08.2016, 16.09.2016 та 03.08.2016 Позивачем визнається.

Крім того, Позивачем визнано, що лист № 244 від 29.09.2016 про коригування ліміту газу на вересень 2016 року у сторону збільшення та про ліміт на серпень 2016 року ним було направлено Відповідачу у межах Договору.

Вищенаведене підписання Позивачем листа, актів та здійснення оплат свідчить про вчинення дій по схваленню Договору, відтак даний Договір, хоча Позивачем і доведено його укладення з перевищенням повноважень, проте за ст. 241 ЦК України не підлягає визнанню недійсним як такий, що схвалений у подальшому самим Позивачем.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2017

Суддя Сташків Р.Б.