ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р.Справа № 922/3341/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ
до 1) Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків 2) Приватного акціонерного товариства "Терморок", м. Харків
про звернення стягнення на предмет застави
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №206 від 24.04.2017р.;

1-го відповідача - ОСОБА_2 довіреність б/н від 08.02.2017р.;

2-го відповідача - ОСОБА_3 довіреність б/н від 05.05.2017р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.11.2016р., до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Термолайф", в якій позивач просить звернути стягнення на предмет застави за договором застави №2 від 12 вересня 2012 року, укладено з ПРАТ "Термолайф", а саме споруди з передавальними пристроями, в кількості 17 одиниць, яке належить на праві власності ПрАТ "Термолайф", перелічене в Додатку 1 до Договору застави, що є його невід'ємною частиною, загальною вартістю 4 519 305,00 грн., шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) до Приватного акціонерного товариства "Термолайф" в рахунок часткового погашення заборгованості №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. у розмірі 1 235 876,56 дол.США.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2016р. у справі №922/3341/16 призначено у справі судову оціночну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_4. На вирішення судових експертів поставлено наступне питання: визначити ринкову вартість основних засобів, а саме споруд з передавальними пристроями, в кількості 17 одиниць, яке належить на праві власності ПрАТ "Термолайф", перелічене в Додатку 1 до Договору застави, що є його невід'ємною частиною та викладені в резолютивній частині ухвали.

19.04.2017р. до господарського суду Харківської області з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_4 надійшло повідомлення про неможливість дати висновок експерта №12859 разом із матеріалами справи №922/3341/16.

З метою вирішення питання щодо поновлення провадження у даній справі, господарський суд Харківської області повідомлено про необхідність зявитися до суду: 10.05.2017р. об 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2017р. провадження у справі поновлено та розгляд ії призначено на 10.05.2017р. о 15:00.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2017р. підтримав клопотання про заміну відповідача його правонаступником, яка надана ним через канцелярію господарського суду Харківської області 10.05.2017р. за вх.№14796, в якій відповідач просить замінити відповідача у справі його правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Терморок", яке створене в результаті виділу з ПрАТ "Термолайф". Зазначене клопотання було прийнято судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2017р. клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи - задоволено та продовжено строк розгляду справи до 27.05.2017р. Розгляд справи відкладено на "15" травня 2017 р. о 11:30.

У судовому засіданні 15.05.2017р. оголошувалась перерва до 23.05.2017р. о 12:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2017р. у задоволенні клопотання відповідача про заміну відповідача правонаступником - відмовлено. Залучено до участі у справі іншого відповідача: Приватне акціонерне товариство "Терморок". Розгляд справи відкладено на "29" травня 2017 р. о 12:30.

26.10.2017р. 1-им відповідачем у справі було надано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаних із даною справою справ: № 904/43/16 за позовом ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Сбербанк"; ПрАТ "Термолайф", ПрАТ "Харківський коксовий завод" про визнання договору відкриття кредитної лінії №30-В/12/66 від 04.09.2012р., укладеного між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "Сбербанк" та договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеного між ПрАТ "Харківський коксовий завод" до ПАТ "Сбербанк" недійсним; №922/6554/15 за позовом ПрАТ "Харківський коксовий завод" до ПАТ "Сбербанк" про визнання недійсним договору про відкриття кредитної ліні №26-В/12/66/ЮО, укладеного між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ "Сбербанк"; №922/3017/16 за позовом ПрАТ "Термолайф" до ПАТ "Сбербанк" про визнання недійсним в частині договору застави №2 від 12.09.2012р., укладеного між ПрАТ "Термолайф" до ПАТ "Сбербанк".

21.11.2016р. до господарського суду Харківської області надходило клопотання про залишення позову без розгляду за вх.№39414, у зв'язку із нез'явленням у судові засідання, які відбувались 26.10.2016р. та 01.11.2016р. представника позивача просив позов залишити без розгляду, яке було прийнято судом до розгляду.

Розглянувши вищевказане клопотання вважає за необхідне у його задоволенні відмовити, з огляду на наступне.

Згідно ч.5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору;

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача не з'явився у судове засідання призначене судом на 26.10.2016р., та 01.11.2016р., але надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, та з'явився у судове засідання 21.11.2017р., тому суд вважає, що підстави для залишення даного позову без розгляду відсутні.

Присутній представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Присутній представник 1-го відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав через канцелярію суду заперечення проти позову в яких зазначав, що позивачем порушено порядок звернення стягнення на предмет обтяження, а саме не зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Також, 1-ий відповідач зазначав про нікчемність договору застави, а саме договір застави не посвідчений нотаріально, та у разі недотримання сторонами вимоги щодо нотаріального посвідчення договору застави право застави в силу вимог ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про заставу" не виникає.

Присутній представник 2-го відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 вересня 2012 року між позивачем та 1-им відповідачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії: №31-В/12/66/ЮО з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - кредитний договір ), за умовами якого 1-му відповідачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит у сумі 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США 00 центів (далі по тексту - Кредит). ПрАТ "ТЕРМОЛАЙФ" зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови кредитного договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до нього.

За умовами вищевказаного кредитного договору боржнику було відкрито кредитну лінію та надано кредит у сумі 1 000 000,00 доларів США 00 центів.

1-ий відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом, виконати інші умови кредитних договорів та повернути банку кредити у терміни, встановлені кредитними договорами та/або додатковими угодами до нього.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та 1-им відповідачем 12 вересня 2012 року було укладено договір застави №2 (далі по тексту - договір застави).

Предметом застави за договором застави є основні засоби, а саме споруди з передавальними пристроями, в кількості 17 одиниць, яке належить на праві власності ПрАТ "Термолайф", перелік у додатку 1 до договору застави, що є його невід'ємною частиною, загальною вартістю на момент укладання договору становила 4 519 305,00 грн.

Прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач виконав та надав 1-му відповідачу кредит у встановленому договорі розмірі, однак 1-ий відповідач порушив виконання умов кредитного договору не сплачує нараховані проценти, та не повертає кредит, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №2 від 12 вересня 2012 року, укладено з ПРАТ "Термолайф".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. 20, 23, 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реалізацію обтяжень", та на п.6.4 договору застави, та те, що у разі настання випадків передбачених п. 6.2.-6.3. договору, звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленого чинним законодавством України, або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У відповідності до умов договору застави основних засобів заставодержатель (позивач) має право у випадку невиконання зобов'язань за кредитним договором (несвоєчасне повернення кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов'язань) звернути стягнення на предмет застави або провести його відчуження.

При цьому звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно за наявності рішення про звернення стягнення на предмет застави не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Дана позиція знайшла відображення у постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 року та Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 27.10.2014 р. № 01-06/1666/14.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Стаття 590 ЦК України встановлює, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Відповідно до п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у розгляді справ у спорах про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) господарським судам слід враховувати таке. Відповідно до приписів статей 589, 590 ЦК України, частини першої статті 20 Закону України "Про заставу", частини першої статті 12 та частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" заставодержатель (іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Договором або законом можуть бути передбачені й інші підстави, за наявності яких заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави (наприклад, частиною другою статті 20, частиною другою статті 46 Закону України "Про заставу", частиною другою статті 33 Закону України "Про іпотеку"). Частиною першою статті 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що зазначена в договорі застави №2 від 12.09.2012р. загальна вартість предмету застави у розмірі 4519305,00 грн. встановлювалась у вересні 2012р. та початкова ціна предмета застави для його подальшої реалізації станом на 2017 р. можуть значно відрізнятись.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З наведеної норми вбачається, що у судовому рішенні має бути зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таку ж правову позицію виклав Вищий господарський суд України в постанові від 02.08 2010 р. по справі № 16/230-09 та постанові від 31.03.2010 р. по справі № 2/390.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Оскільки у матеріалах справи, відсутні: докази узгодженої станом на час розгляду справи між позивачем та 1-им відповідачем ціни продажу предмета застави (іпотеки); оцінки предмету іпотеки (застави) суб'єктом оціночної діяльності на предмет встановлення вартості предмету застави (іпотеки), суд вважає позовні вимоги про звернення стягнення на предмет договору застави №2 від 12.09.2012р. шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання 1-го відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 06.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_5