РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2017Справа №910/11408/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш»
доПублічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -
Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь»
провизнання поруки припиненою

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Семенець І.І. - представник за довіреністю № 003342/17 від 12.01.2017;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

30.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання поруки припиненою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 06.09.2007 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» (позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 06.09.2007 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Приватним акціонерним товариством «Полтавхіммаш» було укладено Договір поруки № 428-П/07. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що протягом 2008 року між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, відповідно до умов яких банк надавав позичальнику транші по кредиту та встановлював проценти за користування ними, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, що є підставою для визнання поруки за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначив, що строк користування позичальником кредитними коштами відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 був встановлений до 06.03.2009. За таких обставин, враховуючи, що умовами договору поруки не було встановлено строку дії поруки, а банк не звертався з вимогами до поручителя протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов'язання (за кредитним договором), позивач зазначає, що порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 є припиненою з 06.09.2009 на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на викладене, позивач просить суд визнати поруку за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Приватним акціонерним товариством «Полтавхіммаш», та Додатковою угодою № 1 від 06.07.2010 до нього припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2015 (суддя Пригунова А.Б.) порушено провадження у справі № 910/11408/15; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь»; розгляд справи призначено на 25.05.2015.

25.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що умовами Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 поручителем було надано згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності поручителя. Крім того, відповідач зазначив, що станом на 16.04.2014 у позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 виникла заборгованість за додатковими угодами № 24 - № 26 та банк направив позичальнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, а також звернувся до Господарського суду Донецької області із позовом про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, тобто звернувся з вимогою до поручителя в межах строку, встановленого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 не припинилась.

25.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.

Судове засідання, призначене на 25.05.2015, не відбулось.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справ, справу № 910/11408/15 передано на розгляд судді Нечая О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 справу № 910/11408/15 прийнято до провадження суддею Нечаєм О.В.; розгляд справи призначено на 24.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 05.08.2015.

04.08.2015 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11920/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010 до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 недійсною.

05.08.2015 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи, в якому позивач просив суд призначити у справі № 910/11408/15 судову економічну експертизу та на вирішення експертів поставити питання: - на скільки відбулося збільшення розміру зобов'язань Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» зі сплати процентів (яка сума переплати або заборгованості) у зв'язку із збільшенням процентних ставок за користування кредитом за Додатковими угодами №№ 9-13, 17-23 до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 порівняно із розміром процентів, який би підлягав нарахуванню, виходячи із процентних ставок, встановлених Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 до внесення змін до нього; - як вплинуло на показники фінансового стану Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (фінансову стійкість, ліквідність, ділову активність, тощо) встановлення більш короткого терміну повернення траншів, наданих на підставі Додаткових угод №№ 1-12, 14-22 до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 порівняно з троком повернення траншів, встановлених Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 до внесення змін до нього (шість місяців з дати укладення додаткової угоди). Чи вплинула така зміна строків повернення траншів на платоспроможність Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» та як саме.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 зупинено провадження у справі № 910/11408/15 до вирішення справи № 910/11920/15.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справу № 910/11408/15 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 у справі № 910/11920/15, у позові Публічного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/11920/15 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 скасовано, справу № 910/11920/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 910/11920/15, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, у позові Публічного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 справу № 910/11408/15 прийнято до провадження суддею Отрош І.М., поновлено провадження у справі № 910/11408/15; розгляд справи призначено на 02.06.2017.

31.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, зокрема, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.06.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» та Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 та, при цьому, судом було встановлено, що банк звернувся з позовом до суду в частині вимог до поручителя в межах строку, встановленого у п. 5.3 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010).

У судовому засіданні 02.06.2017, розглянувши подане позивачем 05.08.2015 клопотання про призначення у справі судової експертизи, суд відмовив в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України, призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Разом з тим, предметом спору в даній справі є визнання поруки за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 разом з Додатковою угодою № 1 від 06.07.2010 до нього припиненою у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя (за відсутності погодження з поручителем збільшення обсягу його відповідальності) та у зв'язку з непред'явленням банком вимоги (позовної заяви) до поручителя протягом шестимісячного строку з виникнення дати виконання основного зобов'язання (з огляду на відсутність у договорі поруки встановленого строку дії поруки).

Суд зазначає, що наявність наведених позивачем підстав для визнання поруки припинено суд може встановити самостійно в межах розгляду даної справи, оскільки суд в даній ситуації жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні предметом позову щодо збирання та оцінки доказів.

При цьому, факт збільшення обсягу відповідальності поручителя за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 суд встановлює, досліджуючи умови кредитного договору та договорів про внесення змін до нього в частині зміни обсягу кредиту, процентів за користування кредитом, строку користування кредитом, тощо, та встановлення вказаних обставин не потребує проведення експертизи у даній справі.

За таких обставин, суд визнав необґрунтованим подане позивачем клопотання про призначення у справі судової експертизи, у зв'язку з чим відмовив в його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.06.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання 02.06.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 454.

Представник третьої особи у судове засідання 02.06.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 470.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та третьої особи.

У судовому засіданні 02.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (банк), та Закритим акціонерним товариством «Азовелектросталь», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь» (позичальник), укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07, відповідально до умов якого банк відкриває позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник у свою чергу зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у п. 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 ліміт кредитної лінії становить суму, еквівалентну 12000000 дол США.

Відповідно до п. 1.3 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 розмір процентів за користування кредитом становить: за користування частиною кредиту, наданою у гривнях - 16% річних; за користування частиною кредиту, наданою у доларах США - 12% річних; за користування частиною кредиту, наданою у Євро - 12% річних; за користування частиною кредиту, наданою у російських рублях - 15% річних.

Згідно з п. 1.4 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 строк дії кредитної лінії закінчується 06.03.2009.

Відповідно до п. 2.1 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 належне виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується, зокрема, порукою Відкритого акціонерного товариства «Полтавхіммаш» на повну суму зобов'язань позичальника за цим договором і на строк дії цього договору.

Згідно з п. 4.2 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього договору, укладеної між позичальником і банком, у строк не пізніше 2 днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання окремих траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього договору. У кожній такій угоді сторони повинні визначити валюту і розмір траншу та реквізити для його надання, якщо вони відрізняються від зазначених у договорі.

Згідно з п. 6.1 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 проценти нараховуються щомісячно на суму кредиту (окремо по кожному виду валют, у яких надано кредит) протягом усього строку користування ним, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. При цьому, для цілей нарахування процентів на суму кожного з траншів день його надання враховується, а день повернення не враховується при нарахуванні процентів.

Згідно з п. 6.2 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 25-го числа (включно) по останній робочий день )включно) місяця, за який вони нараховані (крім процентів, строк сплати яких визначені у наступних абзацах). Якщо після сплати процентів кредит був повністю або частково достроково повернуто у тому ж місяці, за який ці проценти нараховані, внаслідок чого фактично сплачена сума процентів перевищує розмір процентів, який підлягає сплаті, сума, яка складає різницю між фактично сплаченою сумою процентів та розміром процентів, що підлягає сплаті, вважається направленою на сплату процентів за користування кредитом за наступний місяць. У разі повного повернення кредиту не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії, проценти, нараховані за місяць, в якому закінчується зазначений строк, повинні бути сплачені не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії. У разі прострочення кредиту або його частини після закінчення строку дії кредитної лінії проценти, нараховані за місяць, в якому відбувається фактичне повне повернення кредиту, повинні бути сплачені не пізніше дня його повернення.

Відповідно до п. 9.1 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 позичальник повинен повернути банку кредит шляхом повернення кожного траншу у останній день строку, що складає 6 місяців з дати укладення додаткової угоди, на підставі якої цей транш наданий, а траншів, наданих менше ніж за 6 місяців до дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 цього договору, шляхом їх повернення у день закінчення строку дії кредитної лінії. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 (в тому числі додаткових угод про надання траншів позичальнику).

Зокрема, Додатковою угодою № 1 від 26.09.2007 (про надання траншу) сторони погодили, що банк надає позичальнику транш сумі 8920000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 9,5%; відповідно до Додаткової угоди № 2 від 27.09.2007 банк надає позичальнику транш у сумі 128000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 10,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 3 від 19.10.2007 банк надає позичальнику транш у сумі 3500000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 14,5 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 4 від 25.10.2007 банк надає позичальнику транш у сумі 4000000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 14,5 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 5 від 30.11.2007 банк надає позичальнику транш у сумі 2600000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 15,00 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 6 від 04.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 2000000 дол США 00 центів., проценти за користування кредитом - 12,00 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 7 від 22.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1000000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 10,00 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 8 від 28.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 670000 Євро, проценти за користування кредитом - 15,5% річних; відповідно до Додаткової угоди № 9 від 28.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 14213500 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 17,5 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 10 від 29.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 5125000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16,75 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 11 від 29.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 18826500 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16,75 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 12 від 03.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 530000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,75 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 13 від 05.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1000000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 15 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 14 від 28.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 24820750 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 15 від 28.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 13354375 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 16 від 04.06.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 9000000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 10% річних; відповідно до Додаткової угоди № 17 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 18 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 19 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 20 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 21 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 22 від 18.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1664000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 23 від 18.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 11892920 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 23,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 24 від 06.07.2010 банк надає позичальнику транш у сумі 1504500 дол США 00 центів; відповідно до Додаткової угоди № 25 від 27.06.2013 банк надає позичальнику транш у сумі 10849500 дол США 00 центів.; відповідно до Додаткової угоди № 26 від 01.07.2013 банк надає позичальнику транш у сумі 88500 дол США 00 центів.

Судом встановлено, що 06.09.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Потавхіммаш», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариства «Полтавхіммаш» (поручитель), та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (банк) укладено Договір поруки № 428-П/07, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання обов'язків позичальника, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язку повернути банку наданий за кредитним договором кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміту кредитної лінії; обов'язку сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у наступному розмірі: 16% річних за користування частиною кредиту, наданою у гривнях, 12% річних за користування частиною кредиту, наданою у доларах США, 12,00% річних за користування частиною кредиту, наданою у євро, 15% річних за користування частиною кредиту, наданою у російських рублях, або у будь-якому меншому розмірі, якщо такий буде визначений згідно з кредитним договором; обов'язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що передбачені кредитним договором або випливають з нього; обов'язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 позичальник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, що перелічені в статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник.

Згідно з п. 5.3 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками контрагентів і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним правочином.

Відповідно до п. 5.4 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором, передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Судом встановлено, що 06.07.2010 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007, якою внесли зміни та доповнення до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007.

Зокрема, відповідно до п. 1.1 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010) поручитель поручається за виконання обов'язків позичальника, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язку повернути банку наданий за кредитним договором кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміту кредитної лінії; обов'язку сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у наступному розмірі: 16% річних за користування частиною кредиту, наданою у гривнях, 12,5% річних за користування частиною кредиту, наданою у доларах США, 12,00% річних за користування частиною кредиту, наданою у євро, 15% річних за користування частиною кредиту, наданою у російських рублях, або у будь-якому меншому розмірі, якщо такий буде визначений згідно з кредитним договором; обов'язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що передбачені кредитним договором або випливають з нього; обов'язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5.3 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010) цей договір складений українською мовою у двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної із сторін. Він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором. Порука за цим договором припиняється, якщо протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, банк не пред'явить до поручителя вимоги або позову, а також в інших передбачених чинним законодавством України випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що протягом 2008 року між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, відповідно до умов яких банк надавав позичальнику транші по кредиту та встановлював проценти за користування ними, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, що є підставою для визнання поруки за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначив, що строк користування позичальником кредитними коштами відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 був встановлений до 06.03.2009. За таких обставин, враховуючи, що умовами договору поруки не було встановлено строку дії поруки, а банк не звертався з вимогами до поручителя протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов'язання (за кредитним договором), позивач зазначає, що порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 є припиненою з 06.09.2009 на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 у справі № 6-97цс13, постанові Верховного суду України від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14, постанові Верховного Суду України від 23.12.2014 у справі № 3-196цс14, постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-1161цс15.

Суд зазначає, що порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, 06.09.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Потавхіммаш», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариства «Полтавхіммаш» (поручитель), та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (банк) укладено Договір поруки № 428-П/07, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання обов'язків позичальника, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язку повернути банку наданий за кредитним договором кредит, загальна сума якого у будь-який момент часу не перевищуватиме ліміту кредитної лінії; обов'язку сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у наступному розмірі: 16% річних за користування частиною кредиту, наданою у гривнях, 12% річних за користування частиною кредиту, наданою у доларах США, 12,00% річних за користування частиною кредиту, наданою у євро, 15% річних за користування частиною кредиту, наданою у російських рублях, або у будь-якому меншому розмірі, якщо такий буде визначений згідно з кредитним договором; обов'язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що передбачені кредитним договором або випливають з нього; обов'язку сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Як встановлено судом, відповідно до Додаткової угоди № 8 від 28.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 670000 Євро, проценти за користування кредитом - 15,5% річних; відповідно до Додаткової угоди № 9 від 28.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 14213500 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 17,5 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 10 від 29.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 5125000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16,75 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 11 від 29.02.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 18826500 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16,75 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 12 від 03.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 530000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,75 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 13 від 05.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1000000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 15 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 14 від 28.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 24820750 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 15 від 28.03.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 13354375 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 16 % річних; відповідно до Додаткової угоди № 16 від 04.06.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 9000000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 10% річних; відповідно до Додаткової угоди № 17 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 18 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 19 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 20 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 21 від 15.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 800000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 22 від 18.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 1664000 дол США 00 центів, проценти за користування кредитом - 14,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 23 від 18.08.2008 банк надає позичальнику транш у сумі 11892920 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 23,00% річних; відповідно до Додаткової угоди № 24 від 06.07.2010 банк надає позичальнику транш у сумі 1504500 дол США 00 центів; відповідно до Додаткової угоди № 25 від 27.06.2013 банк надає позичальнику транш у сумі 10849500 дол США 00 центів.; відповідно до Додаткової угоди № 26 від 01.07.2013 банк надає позичальнику транш у сумі 88500 дол США 00 центів.

Позивач зазначає, що у період з 28.02.2008 по 18.08.2008 між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, якими було збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди, з огляду на що порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 припинилась (на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Крім того, позивач зазначає, що порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 припинилась з 06.09.2009, так як строк користування позичальником кредитними коштами відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 був встановлений до 06.03.2009, умовами договору поруки не було встановлено строку дії поруки, та банк не звертався з вимогами до поручителя протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов'язання (на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, що порука є строковим зобов'язанням, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами частин й статей 252 та 253 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з п. 5.3 Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками контрагентів і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним правочином.

Суд зазначає, що вищевказані умови Договору поруки не свідчать про те, що цим договором встановлено строк дії поруки в розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

Суд зазначає, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

Згідно з п. 1.4 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 строк дії кредитної лінії закінчується 06.03.2009.

Згідно з п. 6.2 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця у строк з 25-го числа (включно) по останній робочий день )включно) місяця, за який вони нараховані (крім процентів, строк сплати яких визначені у наступних абзацах). Якщо після сплати процентів кредит був повністю або частково достроково повернуто у тому ж місяці, за який ці проценти нараховані, внаслідок чого фактично сплачена сума процентів перевищує розмір процентів, який підлягає сплаті, сума, яка складає різницю між фактично сплаченою сумою процентів та розміром процентів, що підлягає сплаті, вважається направленою на сплату процентів за користування кредитом за наступний місяць. У разі повного повернення кредиту не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії, проценти, нараховані за місяць, в якому закінчується зазначений строк, повинні бути сплачені не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії. У разі прострочення кредиту або його частини після закінчення строку дії кредитної лінії проценти, нараховані за місяць, в якому відбувається фактичне повне повернення кредиту, повинні бути сплачені не пізніше дня його повернення.

Відповідно до п. 9.1 Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 позичальник повинен повернути банку кредит шляхом повернення кожного траншу у останній день строку, що складає 6 місяців з дати укладення додаткової угоди, на підставі якої цей транш наданий, а траншів, наданих менше ніж за 6 місяців до дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 цього договору, шляхом їх повернення у день закінчення строку дії кредитної лінії. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» своїх зобов'язань за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (позичальник), Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» (поручитель) та Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» (поручитель) заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором.

Предметом позову у справі № 905/3147/14-908/4637/14 було солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, а саме за трьома останніми додатковими угодами до вказаного кредитного договору: частини траншу в розмірі 888500,00 дол. США, виданого на підставі Додаткової угоди № 24 від 06.07.2010.; траншу в розмірі 10849500,00 дол. США, виданого на підставі Додаткової угоди № 25 від 27.06.2013; траншу в розмірі 88500,00 дол. США, виданого на підставі Додаткової угоди №26 від 01.07.2013 (заборгованості зі сплати процентів за користування траншами та штрафних санкцій).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.06.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», що є солідарним боржником з Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії, станом на 29.04.2014 року в сумі 12045830,71 дол. США та 1580490,41 гривень, з яких: заборгованість за Кредитом у сумі 11823000,00 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 222830,71 доларів США; заборгованість по пені за прострочення сплати Кредиту у сумі 1563733,17 грн.; заборгованість по пені за прострочення сплати процентів у сумі 16757,24 гривень.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 рішення Господарського суду Запорізької області від 24.06.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 змінено; позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», що є солідарним боржником з Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії, станом на 29.04.2014 року в сумі 12045830,71 дол. США та 540170,67 гривень, з яких: заборгованість за Кредитом у сумі 11823000,00 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 222830,71 доларів США; заборгованість по пені за прострочення сплати Кредиту у сумі 537318,02 грн.; заборгованість по пені за прострочення сплати процентів у сумі 2852,65 гривень; в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.02.2016 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» повернуто заявнику.

Таким чином, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 набрала законної сили 10.12.2015.

Суд зазначає, що обставини, пов'язані з неналежним виконанням позичальником умов Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, а також обставини щодо наявності підстав для солідарного стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 тобто, по суті обставини щодо чинності чи припинення поруки за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010) щодо заявленої суми заборгованості та, відповідно, щодо законності та обґрунтованості вимог банку до поручителя (Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш») досліджувались судом в межах розгляду справи № 905/3147/14-908/4637/14.

Отже, приймаючи рішення щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», що є солідарним боржником з Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь», заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії, станом на 29.04.2014 року в сумі 12045830,71 дол. США та 540170,67 гривень, з яких: заборгованість за Кредитом у сумі 11823000,00 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 222830,71 доларів США; заборгованість по пені за прострочення сплати Кредиту у сумі 537318,02 грн.; заборгованість по пені за прострочення сплати процентів у сумі 2852,65 гривень, суд у справі № 905/3147/14-908/4637/14 дійшов висновку про існування підстав для солідарного стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» заборгованості Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, що свідчить про те, що судом встановлено обставини, що порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010) станом на дату розгляду справи не була припиненою.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказаною нормою Господарського процесуального кодексу України не передбачено, що лише встановлені судом факти мають преюдиційне значення, а вказано, що таке (преюдиційне) значення мають обставини, встановлені рішенням суду.

Зокрема, судом у справі № 905/3147/14-908/4637/14 було встановлено, що умову про предмет Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 було змінено сторонами і викладено у Додатковій угоді від 06.07.2010. Одночасно, 06.07.2010 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Приватним акціонерним товариством «Полтавхіммаш» було укладено Додаткову угоду № 1 від 06.07.2010 до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007, в якій сторони виклали в новій редакції умову про предмет договору поруки, який узгоджений із новою редакцією умови про предмет Кредитного договору.

При цьому, у постанові Донецького апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 судом було зазначено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/11920/15, яке набрало чинності і є чинним на день розгляду апеляційної скарги, встановлено, що на дату укладення Додаткової угоди №1 від 06.07.2010 ПАТ «Полтавхіммаш» було достеменно відомо про укладання між позичальником та банком додаткових угод до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07, а саме додаткових угод №№ 8-23 про надання траншів, якими змінювались відсоткові ставки за користування кредитними коштами. Однак, позивач, будучи обізнаним про вказані обставини, свідомо вчинив дії по укладанню спірної Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010. Відтак, вбачається наявність вільного волевиявлення позивача щодо надання поруки за виконання ПрАТ «Азовелектросталь» зобов'язань перед ПАТ «Альфа-Банк» за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 р. з урахуванням внесених змін та доповнень.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Таким чином, з огляду на наявність судового рішення у справі № 905/3147/14-908/4637/14, яке набрало законної сили 10.12.2015 (постанова Донецького апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14), яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», що є солідарним боржником з Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь», заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії, станом на 29.04.2014 року в сумі 12045830,71 дол. США та 540170,67 гривень, з яких: заборгованість за Кредитом у сумі 11823000,00 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 222830,71 доларів США; заборгованість по пені за прострочення сплати Кредиту у сумі 537318,02 грн.; заборгованість по пені за прострочення сплати процентів у сумі 2852,65 гривень, суд дійшов висновку, що обставини, встановлені у рішенні суду у справі № 905/3147/14-908/4637/14, не можуть ставитись під сумнів та бути спростовані у порядку, не передбаченому процесуальним законом, тобто поза межами перегляду вказаного рішення суду в касаційному порядку або за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.02.2016 у справі № 905/3147/14-908/4637/14 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» повернуто заявнику.

Отже, питання щодо наявності підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» як поручителя за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010) та солідарного боржника за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 вирішувалося судом у справі № 905/3147/14-908/4637/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» та Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про солідарне стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007.

Таким чином, встановлені судом у справі № 905/3147/14-908/4637/14 обставини щодо наявності підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» заборгованості Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 на підставі Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007, а отже і обставини чинності такої поруки, не можуть ставитись під сумнів та бути спростовані у порядку, не передбаченому процесуальним законом, тобто поза межами перегляду даного рішення в касаційному порядку або за нововиявленими обставинами.

Отже, звертаючись з даним позовом до суду, позивач фактично просить переглянути суд ті обставини, які покладені в основу мотивувальної частини рішення у справі № 905/3147/14-908/4637/14 - постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у справі № 905/3147/14-908/4637/14, яка набрала законної сили, та таким чином, поставити під сумнів законність такого рішення у порядку, не передбаченому процесуальним законом, що, по суті, порушує принцип правової визначеності.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 910/11920/15, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, відмовлено у позові Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» про визнання Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010 до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 недійсною.

Позовні вимоги у справі № 910/11920/15 обгрунтовані тим, що Додаткова угода № 1 від 06.07.2010 до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 є недійсною з огляду на відсутність між позивачем та відповідачем правовідносин поруки станом на день укладання оспорюваної додаткової угоди, оскільки, за твердженнями поручителя, порука за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України у зв'язку із зміною основного зобов'язання за кредитним договором без згоди позивача, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Зокрема, за поясненнями позивача, зміна основного зобов'язання полягала в тому, що 28.02.2008 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 8 до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, відповідно до якої банк надав позичальнику транш в сумі 670000,00 євро та якою встановлено, що за користування траншем позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 15,5% річних. За таких обставин, на думку позивача, банк та позичальник без згоди поручителя збільшили обсяг його відповідальності, встановивши розмір відсоткової ставки (15,5% річних за користування кредитом, наданого в євро), за який позивач не поручався. Отже, на думку позивача, укладання додаткової угоди до договору поруки, який втратив чинність, суперечить положенням ст.ст. 559, 598, 631 Цивільного кодексу України, і таке порушення в силу ст. 203 Цивільного кодексу України вказує на те, що зміст спірного правочину суперечить положенням чинного законодавства, і є підставою для визнання Додаткової угоди №1 від 06.07.2010 недійсною.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсною Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010, судом у справі № 910/11920/15 було встановлено, що Додатковій угоді №1 від 06.07.2010 сторонами було погоджено всі істотні умови договору поруки, що свідчить про виникнення між позивачем та відповідачем нового акцесорного зобов'язання.

При цьому, судом було зазначено, що Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 передбачено, що основний договір - це Договір про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, укладений між банком та боржником, включаючи всі додаткові угоди до нього, що укладені на дату набуття чинності договором або будуть укладені у майбутньому. У разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором, передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Суд у справі № 910/11920/15 дійшов висновку, що при укладанні оспорюваної Додаткової угоди № 1 від 06.07.2010 позивач був освідомлений стосовно наявності Додаткової угоди № 8 від 28.02.2008 до Договору про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, оскільки судом було встановлено, що Господарським судом Полтавської області розглядалась справа № 13/58 за позовом Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» до відповідача 1, Відкритого акціонерного товариства «Полтавхіммаш», відповідача 2, Закритого акціонерного товариства «Азовелектросталь», відповідача 3, Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський завод машинобудування» про стягнення заборгованості в розмірі 12791944,27 грн. за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, та при розгляді вказаної справи Відкрите акціонерне товариство «Полтавхіммаш» наголошувало на тому, що останнім згоди на збільшення процентної ставки за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007, в тому числі, за Додатковою угодою №8 від 28.02.2008, не надавалось.

Водночас, за висновком суду у справі № 910/11920/15, вказані обставини свідчать про те, що укладаючи Додаткову угоду №1 від 06.07.2010 до Договору поруки № 428-П/07 від 06.09.2007, поручитель був обізнаний про збільшення процентної ставки за основним договором, вчинене без його згоди, яке у відповідності до приписів ст.559 Цивільного кодексу України є підставою для припинення поруки, проте, незважаючи на це, прийняв на себе фактично нове зобов'язання з забезпечення виконання боржником своїх обов'язків за Договором про відкриття кредитної лінії № 313-МВ/07 від 06.09.2007 (Додаткова угода № 1 від 06.07.2010).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є обов'язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-2017цс15, з огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст статей 553, 559 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладені обставини, які встановлені судами у справі № 905/3147/14-908/4637/14 (про стягнення з поручителя як солідарного боржника заборгованості за кредитним договором) та у справі № 910/11920/15 (про визнання недійсною Додатковою угоди № 1 від 06.07.2010), в яких розглядалось питання дійсності та чинності поруки за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 та Додатковою угодою № 1 від 06.07.2010 до вказаного договору поруки, враховуючи положення ст.ст. 129, 1291 Конституції України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», у зв'язку з чим відмовляє у позові Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання поруки за Договором поруки № 428-П/07 від 06.09.2007 з Додатковою угодою № 1 від 06.07.2010 до нього припиненою.

Що стосується поданої відповідачем 25.05.2015 заяви про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п. 2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові Приватного акціонерного товариства «Полтавхіммаш», підстави для застосування позовної давності відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.06.2017

Суддя І.М. Отрош