ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.05.17 Справа № 917/99/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення у справі № 917/99/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Насінневе"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод"

про стягнення 6 245 233,58 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача (стягувача): ОСОБА_1 дов. б/н від 20.01.2017 року

ОСОБА_2 дов. б/н від 27.09.2016 року

від відповідача (заявника, боржника): ОСОБА_3 дов. №40 від 27.04.2017 року

Обставини справи: рішенням господарського суду Полтавської області від 18.08.2016 року у справі №917/99/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Насінневе" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про стягнення 5 244 890,77 грн. основного боргу, 708 723,25 грн. пені, 83 164,18 грн. 3% річних, 208 455,38 грн. інфляційних за договором поставки №3001 від 30.01.2015 року були задоволені та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Насінневе" 5 244 890,77 грн. основного боргу, 708 723,25 грн. пені, 83 164,18 грн. 3% річних, 208 455,38 грн. інфляційних, 93 678,50 грн. витрат по сплаті судового збору. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", у задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення у справі № 917/99/16 на 48 місяців. Задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про надання розстрочки виконання рішення у справі № 917/99/16 на 12 місяців рівними частинами.

23.08.2016 року господарським судом Полтавської області по даній справі було прийнято додаткове рішення про повернення Приватному акціонерному товариству "Насінневе" з Державного бюджету України 20 036,03 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2016 року рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016 року у справі № 917/99/16 в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про надання розстрочки виконання рішення у справі № 917/99/16 на 12 місяців рівними частинами скасовано. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", м. Гадяч, Полтавська область від 18.08.2016 про розстрочку виконання рішення суду по справі №917/99/16 на 12 місяців рівними частинами відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Насінневе" 103 051,30 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

09.11.2016 року господарським судом Полтавської області на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016 року та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2016 року по справі №917/99/16 було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька 45 А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300, ідентифікаційний код 35294028) на користь Приватного акціонерного товариства "Насінневе" (вул.50 років Жовтня, 20/1, с.Чапаєве, Кегичівський район, Харківська область,64020, ідентифікаційний код 00387080) 5 244 890,77 грн. основного боргу, 708 723,25 грн. пені, 83 164,18 грн. 3% річних, 208 455,38 грн. інфляційних, 93 678,50 грн. витрат по сплаті судового збору; а також було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька 45 А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300, ідентифікаційний код 35294028) на користь Приватного акціонерного товариства "Насінневе" (вул.50 років Жовтня, 20/1, с.Чапаєве, Кегичівський район, Харківська область,64020, ідентифікаційний код 00387080) 103051,30 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

23.05.2017р. до господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016 р. у справі № 917/99/16, в якій відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної заяви (том 13, арк. с.77-164)

Ухвалою суду від 24.05.2017 року заяву відповідача призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.05.2017 року (том 13, арк. с. 165).

25.05.2017 року від відповідача (боржника, заявника) до суду надійшли пояснення до заяви про відстрочку виконання рішення суду (том 13, арк. с. 170-175).

30.05.2017 року від позивача (стягувача) до суду надійшли заперечення на заяву про надання відстрочки виконання рішення суду, в яких позивач заперечує проти надання відстрочки, посилаючись, зокрема, на те, що відповідачем не надано суду належних доказів у підтвердження свого скрутного матеріального становища та вказує на наявність свого скрутного фінансового положення.

Також від позивача (стягувача) 30.05.2017 року до суду надійшло клопотання про витребування доказів, які можуть повноцінно підтвердити майновий стан боржника станом на цей час, а саме: засвідчені належним чином копії фінансової звітності ТОВ «Лозівський молочний завод», які подавалися у 2017 році (за 2016 рік, за 1 кв.2017року); засвідчені належним чином копії оборотно-сальдових відомостей ТОВ «Лозівський молочний завод» по всім рахункам бухгалтерського обліку станом на поточну дату; засвідчені належним чином копії додатків до контрактів №13/10 від 13.03.2017 та№22/02 від 22.02.2017, які були укладені боржником із підприємства-нерезидентами. Крім того, в поданому клопотанні позивач (стягувач) просить суд відкласти розгляд справи.

Від позивача (стягувача) 30.05.2017 року до суду надійшло клопотання, в якому позивач (стягувач) просить суд у випадку виявлення судом в ході дослідження контрактів (на які відповідач посилається як на одну з підстав надання відстрочки) порушень законності або встановлення ознак кримінального правопорушення, винести відповідну окрему ухвалу або направити повідомлення органу досудового розслідування.

Представники заявника (боржника) в судовому засіданні 30.05.2017 року виклали зміст заяви про відстрочку виконання рішення суду та просили суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача (стягувача) в судовому засіданні 30.05.2017 року проти задоволення заяви заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та підтримав свої клопотання.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки воно є невмотивованим та необґрунтованим з огляду на зазначені положення статті 38 ГПК України.

Стосовно клопотання відповідача про направлення повідомлення в прокуратуру або винесення окремої ухвали суд в даному випадку не вбачає підстав для здійснення зазначених дій.

При розгляді заяви суд виходить з наступного.

В обґрунтування свої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" посилається на скрутний фінансовий стан підприємства обумовлений втратою основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію, значне збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів ТОВ "Лозівський молочний завод" за взятими зобов'язаннями та інше. Крім того відповідач посилається на висновки аудиту, якими підтверджено неплатоспроможність товариства та його залежність від залучених коштів, а також неможливість одночасного виконання всіх судових рішень про стягнення заборгованості з ТОВ "Лозівський молочний завод" в силу недостатності власних обігових коштів, що призведе до повної неплатоспроможності товариства і ризику банкрутства. Також відповідач вказує на те, що у 2017р. - 2018р. їхнє підприємство розраховує на надходження значних коштів у зв'язку з укладенням нових зовнішньоекономічних контрактів.

Таким чином, відповідач просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2017 року у справі № 917/99/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної заяви.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про надання розстрочки виконання судового рішення і заперечень проти неї, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частиною 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

При цьому в рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2010 у справі "ОСОБА_4 проти України" зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

Виконання судового рішення має бути захищене як складова частина доступу до суду в світлі вимог ст. 6 Конвенції (Справа "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання в судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Положеннями пунктів 7.1, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

За змістом ст. 121 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача на є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Боржник є самостійним господарюючим суб'єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому грошові зобов'язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Отже, у розумінні ст. 42 Господарського кодексу України здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Оскільки як позивач так і відповідач є комерційними підприємствами, тому несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Таким чином, незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач вже мав змогу виконувати свої зобов'язання на умовах розстрочки на підставі укладеної між сторонами угоди про порядок виконання зобов'язань від 25.09.2015 року, проте відповідач не дотримувався умов розстрочки.

Наданий відповідачем звіт незалежного аудитора за наслідками виконання завдання з аудиторських послуг у формі завдання з виконання погоджених процедур ТОВ "Лозівський молочний завод" за період з 01.01.2016 по 30.06.2016, зроблений ПП "Аудит-К", суд не розцінює як офіційний документ фінансової звітності підприємства розумінні ч. 2 ст. 7 Закону України «Про аудиторську діяльність». Отже даний документ має консультативний характер.

Припущення відповідача про можливість виконати судове рішення через 12 місяців не підтверджено заявником належними та допустимими доказами. Заявник не скористався своїм процесуальним правом та не надав жодного доказу, який би свідчив про реальну можливість погашення заборгованості в разі надання йому відстрочки. На підтвердження намірів погашення боргу відповідачем не було здійснено оплати заборгованості.

Суду не подано доказів того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної у відповідача заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення без створення ризику визнання його банкрутом.

Поруч з цим, вирішуючи питання про надання відстрочки виконання рішення, господарський суд повинен враховувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, а й перш за все повинен враховувати такі наслідки для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Таким чином, відстрочення сплати наявного боргу може носити негативний характер по відношенню до стягувача, який поставляв боржнику продукцію ще в 2015 році, та не одержав повного розрахунку.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач, не є винятковими у розумінні ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, неможливість перекладати комерційні ризики відповідача та/або його недбалість у веденні власних справ на позивача, суд вважає, що заява відповідача про надання відстрочки виконання рішення задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

Ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення у справі № 917/99/16.

Суддя Тимощенко О.М.