ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 916/3231/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

При секретарі судового засідання Бендерук Є.О.;

За участю представників сторін:

Від ТОВ „АСТО-ТРАНС ЛТД" - Чемеринський М.Г (директор), паспорт НОМЕР_1, від 24.04.1996, згідно протоколу №15 від 16.06.05;

Від ТОВ „ІНФОКС" в особі філії „ІНФОКСВОДОКАНАЛ" - Білоусов Л.В., довіреність №752, від 17.03.2017;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

„АСТО-ТРАНС ЛТД"

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 року

по справі №916/3231/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „АСТО-ТРАНС ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФОКС" в особі філії „ІНФОКСВОДОКАНАЛ", м.Одеса

про визнання частково недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД", звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" про визнання частково недійсним договору №0761/3 від 01.07.2016 з моменту вчинення, в частині абзацу 7 пункту 1.1. розділу І "Предмет договору" Договору №0761/3 від 01.07.2016 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД": "...- У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з території міст промислових підприємств", ДБН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру"; визнання частково недійним договору №0761/3 від 01.07.2016 з моменту вчинення, в частині пункту 3.11. розділу ІІІ "Облік та контроль наданих послуг" Договору №0761/3 від 01.07.2016 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД": "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території Споживача, у мережі водовідведення Водоканалу, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 по справі №916/3231/16 (суддя Цісельський О.В.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю „АСТО-ТРАНС ЛТД" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 по справі 916/3231/16 з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, судом не надана належна оцінка доказам, порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначено, що за період з липня 2016 року по грудень 2016 року відповідачем виставлені рахунки на оплату в сумі 18892,55 грн. за неіснуючі та ненадані послуги водовідведення зливових стоків. На думку апелянта судом першої інстанції безпідставно не було долучено до матеріалів справи копії листа від 22.02.2017 про відключення підприємства позивача від водопостачання та копій службових записок від 23.02.2017 про несплату неіснуючих послуг.

Позивач вказує, що умовами попередніх договорів між ним та відповідачем ніколи не було передбачено надання послуг водовідведення зливових стоків за відсутності такої каналізації та рахунки на їх оплату не виставлялися. Апелянт вважає, що місцевим господарським судом не надана увага факту того, що Додаток №5 до Договору від 01.07.2016 про місце розташування контрольних колодязів стічних вод сторонами не підписаний і взагалі відсутній.

Крім того, заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 11, 13, 203, 215, 229, 509 Цивільного кодексу України.

Представником відповідача на адресу Одеського апеляційного господарського суду 04.05.2017 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів скаржника, зазначаючи, що спірні умови договору від 01.07.2016 №0761/3 не порушують принцип добросовісності, не призводять до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і не завдають шкоди позивачеві; обставин, з яким закон пов'язує визнання пунктів договору недійсними, судом першої інстанції не встановлено, умови договору відповідають вимогам закону, сторонами додержано встановлену форму договору. Відповідач зазначив, що позивачем не вказано в чому конкретно полягає неправомірність дій і які правові норми порушені ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в момент укладення договору.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

За приписами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиві до неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2016 року між ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" (Водоканал) та ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" (Споживач) був укладений договір №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення. (а.с.13-15)

Відповідно до п.1.1 сторони погодили, що Водоканал зобов'язується надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі- Послуги), а Споживач зобов'язується оплачувати Послуги в порядку і на умовах, визначених Договором та діючим законодавством.

Умовами п. 1.4 розділу І Договору сторони погодили, що Послуги надаються ВОДОКАНАЛОМ СПОЖИВАЧЕВІ в таких обсягах і межах, зокрема:

За кодом 37.00.1 (Послуги каналізаційні - ДК016-2010):

-В обсягах, згідно розрахованих водогосподарських балансів 13,3 куб.м/місяць або у розмірах, зазначених в технічних умовах____-__ куб.м/місяць та проектно-технічній документації та визначаються засобами обліку води на об'єктах споживача;

-У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11., 4.12. Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з територій міст промислових підприємств", ДЕН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру;

-У межах показників ГДК (гранично-допустимі концентрації), встановлених Додатком №4 до Договору та Правилами №632.

Пункт 3.11. розділу III "ОБЛІК ТА КОНТРОЛЬ НАДАНИХ ПОСЛУГ" Договору передбачає, що щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території СПОЖИВАЧА, у мережі водовідведення ВОДОКАНАЛУ, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів.

Згідно з п.1.8. договір набирає чинності з дати прийняття в експлуатацію засобу обліку води та підписання обома сторонами відповідного акту технічного обстеження водомірного вузлу та діє на протязі з 04.04.2016 до 30.09.2016, але в будь-якому випадку, в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей Договір діє до повного погашення заборгованості за ним.

В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що зливова каналізація на території підприємства відсутня, послуги за водовідведення зливових стоків відповідачем не надаються, а спірні умови договору не відповідають вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, крім того волевиявлення сторін оспорюваного в частині договору не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, а тому спірні пункти договору мають бути визнані недійсними, оскільки правочин вчинено під впливом помилки і внаслідок введення позивача в оману.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно норм ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування.

Правовий аналіз чинного законодавства свідчить, що обман- це активна поведінка сторони правочину, яка проявляється в запереченні обставин, або пасивна поведінка, яка полягає в тому, що особа замовчує існування істотних обставин. При цьому, визначальною ознакою обману є умисні дії сторони правочину. Необхідною умовою для визнання правочину недійсним є також те, щоб приховувані (шляхом заперечення чи замовчування) обставини могли перешкодити вчиненню правочину, якби особа дізналася про їх існування.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 20 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", п.2.1 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008 № 190, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Фактичні відносини між сторонами справи, щодо водопостачання та водовідведення, виникли раніше їх юридичного оформлення. За приписами ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Договором від 01.07.2016 № 0761/3 передбачено, що його умови поширюються на зобов'язання, які виникли у сторін до укладання ними договору. Момент набрання договором чинності - 01.07.2016, а строк виконання обов'язків з 04.04.2016. Право сторін надати договору зворотну силу не суперечить чинному законодавству України.

ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал", як підприємство питного водопостачання, керуючись ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ч.1 ст.19 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" надає позивачу послуги з питного водопостачання та водовідведення стічних вод. Послуги надаються на підставі договору від 01.07.2016 № 0761/3.

Позивач просив господарський суд визнати частково недійсними, з моменту вчинення: абзац 7 п.1.4 розділу І "Предмет договору" та п.3.11 розділу III "Облік та контроль наданих послуг" спірного договору від 01.07.2016р. № 0761/3, за якими послуга з водовідведення стічних вод, яка надається відповідачем, містить в собі водовідведення додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, що утворилися внаслідок випадання атмосферних опадів та сніготанення, обсяг яких розраховується за п.п. 4.10-4.12 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008р. № 190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів.

Такий склад стічних вод передбачено розділом "Визначення термінів" договору від 01.07.2016 № 0761/3, за яким стічні води:

усі види стічних вод, що утворилися внаслідок діяльності споживача або його субабонентів після використання води питної в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання, тощо), а також поверхневі та дощові води з території об'єктів абонента, визначених в додатку 2 до договору (з урахуванням субабонентів).

Вимог про визнання недійсним цього розділу договору позивач не заявляв, а в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст.101 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, аналогічне визначення складу стічних вод містять:

п.1.4 "Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організації в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 № 632.

п.1.4 "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 № 37.

Умови оскаржуваних пунктів 1.4, 3.11 договору від 01.07.2016р. № 0761 відповідають вимогам діючих нормативно-правових актів, а саме:

- п.п. 4.10, 4.11, 4.12 ''Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України"' затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190;

- п.п. 7.3, 7.4, 7.5 Державного стандарту України - ДСТУ 3013-95 "Гідросфера. Правила контролю за відведенням дощових і снігових стічних вод з територій міст і промислових підприємств";

- п.7.1.10 та додаток А (довідковий) Державних будівельних норм - ДБН В.2.5-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування"

Положення вищенаведених документів встановлюють порядок визначення об'ємів поверхневих стічних вод, що утворилися внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій і неорганізовано потрапили в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення.

Спірні умови пунктів 1.4, 3.11 договору від 01.07.2016 № 0761/3 не порушують принцип добросовісності (п.б ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України), не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, не завдають шкоду позивачеві.

Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягає неправомірність дій відповідача і які правові норми порушені ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в момент укладання договору.

Матеріалами справи № 916/3231/16 підтверджено, що на ділянці позивача (м. Одеса, Ленінградське шоссе 19) існує загальносплавна система каналізації і відсутність зливової системи водовідведення не є підставою для визнання недійсними оспорюваних пунктів договору від 01.07.2016 № 0761/3.

Одночасно, позивачем не заперечується той факт, що до укладання спірного договору від 01.07.2016 № 0761 взаємовідносини сторін здійснювались на підставі договору на послуги водопостачання та водовідведення від 01.11.2000 № 5509/3, який містив аналогічні умови водовідведення зливових стічних вод (п.п.2.1, 3.4 договору № 5509/3, п.15.9 "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України", затверджених наказом Держкомжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (Правила втратили чинність на підставі наказу Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008).

Відповідно до абз. 4 п. 2,1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Позивачем не надано доказів існування обставин, з якими закон (ст.ст. 203, 215, 229, 230 Цивільного кодексу України) пов'язує недійсність правочину.

Натомість, при підписанні договору від 01.07.2016р. № 0761/3 позивач мав змогу особисто перевірити включені до договору спірні пункти та при наявності невідповідності або незгоди, заперечень з їх приводу, підписати договір з протоколом розбіжностей, надавши свої заперечення, що ним зроблено не було, а навпаки підписано та засвідчено своєю печаткою договір.

Судом апеляційної інстанції розглянуто та відхилено доводи апелянта про ненадання відповідачем послуг водовідведення зливових стоків та відсутність каналізації на території його підприємства, оскільки невиконання умов договору відповідачем не може бути підставою для визнання спірних пунктів правочину недійсним з підстав, зазначених позивачем.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що норми чинного законодавства Господарським судом Одеської області застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „АСТО-ТРАНС ЛТД" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 року по справі № 916/3231/16 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „АСТО-ТРАНС ЛТД" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 року по справі № 916/3231/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 року по справі № 916/3231/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош