ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Справа № 910/18639/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Картере В.І.,

Малетича М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року

та рішення господарського суду міста Києва від 08 грудня 2016 року

у справі № 910/18639/16

господарського суду міста Києва

за позовом ОСОБА_4

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД"

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс"

про визнання договорів недійсними

за участю представників

позивача не з'явився

відповідачів - 1. не з'явився

2.. не з'явився

3. ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" (відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" (відповідач-3) про визнання недійсними договору купівлі-продажу майна від 02 квітня 2012 року та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 квітня 2012 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08 грудня 2016 року (суддя Павленко Є.В.) у справі № 910/18639/16 було припинено провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 2 квітня 2012 року, а також в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 квітня 2012 року, укладеного між цими юридичними особами; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року (судді Буравльов С.І., Шапран В.В., Андрієнко В.В.) рішення господарського суду міста Києва від 08 грудня 2016 року у справі № 910/18639/16 скасовано. Припинено провадження у справі № 910/18639/16 за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-К", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 02 квітня 2012 року та 26 квітня 2012 року.

Не погодившись з зазначеною постановою ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року та рішення господарського суду міста Києва від 08 грудня 2016 року скасувати та справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне: відповідно до п. п. 1.2, 5.1 статуту ТОВ "Гарант-К" учасниками даного товариства були: ОСОБА_4, який володів 33,34 % статутного капіталу (2 467,16 грн.), ОСОБА_7, якому належало 33,33 % статутного капіталу (2 466,42 грн.), та ОСОБА_8 із часткою, яка складала 33,33 % статутного капіталу (2 466,42 грн.).

07 грудня 2011 року ОСОБА_4 заявив про вихід зі складу учасників ТОВ "Гарант-К", у зв'язку з чим останній звернувся до відповідача-1 з відповідною заявою, посвідченою приватним нотаріусом.

14 грудня 2011 року, 12 січня 2012 року та 16 січня 2012 року ОСОБА_4 направив до ТОВ "Гарант-К" вимоги про внесення до порядку денного позачергових зборів учасників товариства питання щодо виплати вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25 вересня 2013 року в справі № 5011-55/3531-2012 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Гарант-К" відмовлено у задоволенні позовних вимог про повернення частки в статутному капіталі товариства, оскільки на момент звернення ОСОБА_4 до суду строк виконання ТОВ "Гарант-К" розрахунків із ним не настав. У частині позовних вимог про визнання права власності на частину майна та зобов'язання вчинити дії провадження в справі було припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються під час розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

23 січня 2012 року відбулись позачергові загальні збори учасників ТОВ "Гарант-К", оформлені протоколом № 23/01/2012, на яких були присутні ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що загалом володіли 66,66 % голосів. ОСОБА_4, як зазначено в даному протоколі, був належним чином повідомлений про дату, час, місце та порядок денний зборів, проте на них не з'явився та повноважного представника не направив.

До порядку денного вказаних зборів було винесено питання, зокрема, щодо розгляду вимоги кредитора ТОВ "Гарант-К" - Компанії "Penivom Trading Limited". З даного питання одноголосно прийнято рішення укласти договір з незалежним оцінювачем для здійснення оцінки належного товариству майна, що розташоване за адресою: Україна, Хмельницька область, АДРЕСА_1, та забезпечити його продаж до 01 травня 2012 року.

02 квітня 2012 року, на підставі зазначеного рішення загальних зборів, між ТОВ "Гарант-К" (далі - продавець) та ТОВ "Рент Груп ЛТД" (далі - покупець) було підписано договір купівлі-продажу майна - готельного комплексу, розташованого за адресою: Україна, Хмельницька область, АДРЕСА_1, загальною площею 2 473,8 кв.м., у тому числі приміщення комерційного призначення, загальною площею 1 449,1 кв.м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. та зареєстровано за номером 340.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж готельного комплексу, включаючи всі приналежності та предмети інтер'єру, вчинено за 14 000 000,00 грн., включаючи ПДВ в сумі 2 333 333,34 грн.

У подальшому, 26 квітня 2012 року між ТОВ "Рент Груп ЛТД" (продавець) та ТОВ "Рівень Плюс" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з п. 2.1 цього договору за домовленістю сторін зазначений готельний комплекс продається за ціною 10 300 000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 1 716 666,67 грн., які покупець зобов'язується перерахувати продавцю протягом 3 місяців із дня підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Разом із цим, рішення позачергових загальних зборів ТОВ "Гарант-К", на підставі яких було відчужене майно товариства, визнано недійсним рішенням господарського суду міста Києва від 09 грудня 2015 року в справі № 910/27834/14 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Гарант-К", яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 17 травня 2016 року.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що укладення договорів купівлі-продажу майна від 02 квітня 2012 року та від 26 квітня 2012 року, якими було відчужено готельний комплекс, на думку позивача, порушує його корпоративне право щодо отримання вартості частки в статутному капіталі ТОВ "Гарант-К".

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як передбачено п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, під час вирішення питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі № 910/26229/14 за заявою Компанії "Penivom Trading Limited" порушено провадження про банкрутство ТОВ "Гарант-К" та в подальшому було ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант-К" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством.

Судом апеляційної інстанції з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27 травня 2016 року встановлено, що ТОВ "Гарант-К" припинилося за судовим рішенням від 16 травня 2016 року у справі № 910/26229/14.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що провадження у справі в частині пред'явлених позовних вимог до ТОВ "Гарант-К" підлягає припиненню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Груп ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень Плюс" необхідно зазначити наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 квітня 2012 року, укладеного між ТОВ "Рівень Плюс" та ТОВ "Рент Груп ЛТД", скаржник посилається на порушення його корпоративних прав на отримання вартості частки в статутному капіталі ТОВ "Гарант-К".

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Даною нормою чітко визначено суб'єктний склад корпоративного спору, який підлягає вирішенню в господарських судах України. За змістом даної норми позивачем та відповідачем у даному спорі можуть бути лише юридична особа та її учасник (колишній учасник).

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судом" від 24 жовтня 2011 року № 10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управління господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Тобто, наявність в особи корпоративних відносин обумовлюється її участю в господарській організації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 не був учасником ані ТОВ "Рівень Плюс", ані ТОВ "Рент Груп ЛТД", тобто корпоративні відносини у нього з зазначеними товариствами відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судом" від 24 жовтня 2011 року № 10 необхідно мати на увазі, що ГПК не передбачено можливості об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Тому в разі подання позову, в якому такі вимоги об'єднано, господарський суд приймає позовну заяву в частині вимог, що підлягають розглядові господарськими судами, а в іншій частині з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК - відмовляє у прийнятті позовної заяви. Якщо під час розгляду справи буде встановлено, що провадження у відповідній частині порушено помилково, господарський суд припиняє провадження у справі в цій частині згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій вірно встановили невідповідність суб'єктного складу приписам чинного процесуального законодавства, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що провадження в частині пред'явлених до ТОВ "Рент Груп ЛТД" та ТОВ "Рівень Плюс" позовних вимог підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 статті 80 ГПК України.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року у справі № 910/18639/16 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді В.І. Картере

М. М. Малетич