ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. Справа № 911/840/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Юнівес, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп, Київська обл., м. Васильків

про стягнення 20 187,31 гривень

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.03.2017 Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Юнівес (далі ПрАТ Страхова компанія Юнівес/позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп (далі - ТОВОСОБА_1 транс груп/відповідач) про стягнення 20 187,31 гривень у порядку регресу з підстав ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України та підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2017 порушено провадження в справі №911/840/17, розгляд справи призначено на 10.04.2017.

10.04.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме від позивача наступних документів: страхового полісу потерпілої ОСОБА_2, акт огляду транспортного засобу, реквізити юридичної особи або фізичної особи, якою була розрахована вартість ремонту автомобіля НОМЕР_1, копії документів, на підставі яких проводилась кваліфікація події (ДТП) згідно страхового акту №ГО-3700/КВ7, розрахунок суми страхового відшкодування, звіт експерта.

Відповідно до приписів ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Враховуючи необґрунтованість вищезазначеного клопотання щодо доцільності та необхідності витребування зазначених відповідачем документів, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні.

До того ж, 10.04.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, який був учасником ДТП, що відбулась 14.09.2016, та може надати суду пояснення з приводу відповідних обставин.

Приписами статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Враховуючи вищезазначене, оскільки позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами обставин щодо того, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_3, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залучення останнього до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У судовому засіданні 10.04.2017 оголошено перерву до 15.05.2017.

Втім, у судове засіданні 15.05.2017 представники сторін не прибули про причини не прибуття суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0898873 від 09.09.2016 Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Юнівес, як страховиком, застраховано цивільно-правову відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп щодо експлуатації транспортного засобу DAF XF 105410 номерний знак НОМЕР_2 (далі автомобіль DAF н.з. АІ3844ЕТ), з лімітом відповідальності 200 000,00 грн за шкоду, заподіяну життю чи здоровю та 100 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну. Копія відповідного полісу наявна в матеріалах справи.

З викладених позивачем обставин слідує, що 14.09.2016 приблизно о 13 год. 30 хв. в м. Дніпро по вул. Журналістів, 11, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля DAF н.з. АІ3844ЕТ з напівпричепом CHEREAU н.з. АІ4243ХК, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Suzuki Liana н.з. АЕ9090АЕ, під керуванням ОСОБА_4.

14.09.2016 до ПрАТ Страхова компанія Юнівес звернувся водій Suzuki Liana н.з. АЕ9090АЕ ОСОБА_4 з повідомлення про наставання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля DAF н.з. АІ3844ЕТ. Копія відповідного повідомлення наявна в матеріалах справи.

Відповідно до вищезазначеного повідомлення ОСОБА_4 повідомив позивача, що автомобіль Suzuki Liana н.з. АЕ9090АЕ внаслідок зіткнення з автомобілем DAF н.з. АІ3844ЕТ зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2016 у справі №202/6071/16-п винним у вищезазначеному ДТП визнано ОСОБА_3, що керував забезпеченим позивачем автомобілем. Копія зазначеної постанови наявна в матеріалах справи.

25.10.2016 ОСОБА_2, як потерпіла внаслідок ДТП 14.09.2016 особа, звернулась до позивача із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданій належному їй на праві власності автомобілю Suzuki Liana н.з. АЕ9090АЕ, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповідної заяви.

З наявних в матеріалах справи копій ремонтної калькуляції від 26.10.2016 та страхового акту №ГО-3700/КВ7 від 18.11.2016 слідує, що позивачем у результаті завданих автомобілю Suzuki Liana н.з. АЕ9090АЕ пошкоджень визначено вартість належного до виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 20 187,31 грн.

22.11.2016 позивачем було виплачено 20 187,31 грн страхового відшкодування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №10003 від 22.11.2016.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що відповідач в порушення п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» несвоєчасно повідомив його, як страховка, про настання 14.09.2016 ДТП.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви від 28.09.2016 керівника Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп ОСОБА_1, останній не мав змоги вчасно повідомити позивача про настання 14.09.2016 ДТП, оскільки перебував у відрядженні.

З огляду наведеного, посилаючись на передбачене підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право подання регресного позову, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп, як страхувальника забезпеченого транспортного засобу, 20 187,31 гривень з підстав ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти заявленої вимоги, відповідач зауважив на поважності причин невчасного повідомлення позивача про ДТП 14.09.2016, оскільки керівник товариства з моменту настання ДТП до 28.09.2016 перебував у відрядженні до міст Рівне та Луцьк, у той час як водій, під керуванням якого перебував забезпечений позивачем автомобіль, одразу після настання ДТП повідомив про неї позивача за телефоном, вказаним в страховому полісі.

До того ж, відповідач зазначив про те, що його не було повідомлено про огляд пошкодженого автомобіля, а копію акту огляду автомобіля та ремонту калькуляцію Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп не отримувало.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлена позовна вимога не підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до приписів ст. ст. 979, 993, 1191 Цивільного кодексу України, що кореспондують з приписами ст. ст. 16, 27 Закону України Про страхування, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В обгрунтування наявності права регресної вимоги, передбаченої підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач посилається на те, що відповідач невчасно, тобто пізніше передбаченого законом строку у три робочих дні, письмово повідомив його, як страховика, про дорожньо-транспортну пригоду, що трапилась 14.09.2016.

Так, підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в чинній на момент виникання спірних правовідносин редакції) унормовано, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в чинній на момент виникання спірних правовідносин редакції) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

З правового аналізу вищенаведених норм закону слідує, що передбачене підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право регресної вимоги у страховика виникає у разі наявності обставин порушення, зокрема, страхувальником обовязку повідомити про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не визначено строків письмового повідомлення страховика про настання ДТП, а тому посилання позивача на порушення відповідачем визначеного законом строку повідомлення про настання ДТП, як на підставу виникнення передбаченого підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права регресної вимоги, є необґрунтованими.

Водночас, позивачем доказово необґрунтовано наявності обставин невжиття водієм забезпеченого позивачем автомобіля ОСОБА_3, якого визнано винним у ДТП, передбачених підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Поряд з тим, обовязок водія причетного до ДТП транспортного засобу невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику повідомлення про ДТП, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу передбачено підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у той час як порушення відповідного обовязку не є підставою виникнення у страховика права на подання регресного позову у порядку підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Доводи ж позивача щодо внесення законодавцем змін до статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відтак зміну нумерації пунктів відповідної норми, що призвело до неузгодженості відповідної норми та викладених у ній приписів, зокрема, щодо обов'язку особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди повідомити про це страховика, визнаються судом неспроможними, позаяк покладені в основу обґрунтування позову норми права містять однозначно визначені диспозиції, у той час як невнесення законодавцем змін до нормативно-правового акта з метою впорядкування та узгодження відповідних приписів не надає учасникам спірних правовідносин права альтернативного вибору правила поведінки для реалізації права предявлення регресної вимоги.

Поряд з тим, ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається в позові, не містить права страховика предявити регресну вимогу до страхувальника, а тому, в розрізі заявлених вимог та покладених в основу їх обґрунтувань обставин, зазначена норма не є підставою для задоволення відповідно заявленої позивачем вимоги.

При винесенні вищезазначеного рішення судом враховано, що самі по собі обставини неповідомлення страховика про настання страхового випадку ДТП, не є підставою для предявлення регресного позову до страхувальника, оскільки такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, у той час як обставини настання страхового випадку ніким не оспорюються, позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, а водій забезпеченого автомобіля, як винна в ДТП особа, притягнутий до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Юнівес про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 транс груп 20 187,31 гривень, з огляду на її нормативну необгрунтованість та доказову безпідставність.

Витрати про сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 33, 34, 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1199 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 26.05.2017.

Суддя В.А. Ярема