ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Справа № 915/71/17

м. Миколаїв

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України,

(проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, )

в особі філії Дельта-лоцман державного підприємства

Адміністрація морських портів України

(вул. Лягіна, 27, м. Миколаїв, 54017, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Чорноморський суднобудівний завод,

(вул. Індустріальна, 1, м. Миколаїв, 54000, )

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Смарт-Мерітайм Груп,

(Карантинний острів, 1, м. Херсон, 73000, )

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №523 від 14.03.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 11.01.2016р.

в судовому засіданні приймає участь:

СУТЬ СПОРУ: стягнення збитків в розмірі 1880316,10 грн.

Відповідач вимоги ухвал суду від 11.04.2017р. та від 16.05.2017р. не виконав, витребувані судом документи не надав.

У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та недоведеними, просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав суду заперечення проти відзиву та просить суд задовольнити позов в повному обсязі, зазначаючи, що відповідачем втрачено майно позивача, яке було передано йому разом із з/с «Тилигульський».

На підставі ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та поясненнями представників сторін.

Заслухавши присутніх в судових засіданнях представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

02 серпня 2012 року за №2688 (№245/В-12) між державним підприємством «Дельта-лоцман» (правонаступник філія «Дельта-лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України), як замовником, та публічним акціонерним товариством «Чорноморський суднобудівний завод», як виконавцем, був укладений договір на надання послуг з ремонту землесоса «Тилигульський», відповідно до умов якого виконавець зобовязався у 2012-2013 роках надати замовникові послуги з ремонту землесоса «Тилигульський» на клас КМ * Л1 І А2 земснаряд відповідно до Правил огляду суден Регістром Судноплавства України з використанням матеріалів, запасних частин, комплектуючих, обладнання, агрегатів, вузлів, лакофарбних, замінюваних та витратних матеріалів тощо виконавця, в замовник зобовязався прийняти і оплатити такі послуги в порядку, визначеному цим договором (п.п.1.1, 1.2).

Відповідно до умов пункту 3.1 договору, його ціна становить 59 594 238,43 грн.

Пунктом 5.1 договору визначено строк (термін) надання послуг 330 календарних днів з дати підписання ОСОБА_2 про приймання судна в ремонт.

22 листопада 2012 року замовник передав, а виконавець прийняв в ремонт судно землесос «Тилигульський» разом із переліком матеріальних цінностей (обладнання), про що свідчить акт приймання судна в ремонт від 22.11.2012р. з додатком актом приймання-передачі матеріальних цінностей (а.с.65-74 т.1).

13.11.2013р. замовник передав виконавцю на відповідальне зберігання на борт з/с «Тилигульський» додаткове майно (кільця бронзові, втулки стопорні бронзові, вали та крилатки насосів гідророзмиву, про що був складений відповідний акт (а.с.23 т.3).

В ході виконання умов договору, виконавець здійснив частково ремонтні роботи, які були прийняті та оплачені замовником, про що свідчать акти приймання-передачі наданих послуг від 28.05.2013р. №1, від 10.06.2013р. №2, від 02.07.2013р. №3, від 03.10.2013р. №4.

Відповідно до умов п. 6.3 договору виконавець зобовязався нести відповідальність за збереження демонтованих з судна конструкцій, механізмів, агрегатів та деталей, а також переданого замовником виконавцю на зберігання суднового майна.

Замовник листами від 03.03.2014р. №1031 та від 19.10.2015р. №5375 звертався до виконавця з проханням провести спільну інвентаризацію майна землесосу «Тилигульський», устаткування, обладнання, механізмів, які були демонтовані та передані ПАТ «ЧСЗ» в межах виконання робіт за договором.

ПАТ «ЧСЗ» відповіді на вказані листи не надав, вимоги замовника залишив без розгляду та задоволення.

В подальшому, 13.10.2015р. замовником було самостійно здійснено інвентаризацію майна з/с «Тилигульський» та встановлено нестачу майна, що підтверджуються інвентаризаційними описами (а.с.79-92 т.1).

Окрім цього, виконавцем були надані замовнику переліки демонтованого обладнання з/с «Тилигульський» для проведення ремонту станом на 07.09.2015р. та станом на 26.10.2015р., в яких зазначені відомості про кількість демонтованого обладнання, виконавця, місцезнаходження майна, а також про наявну нестачу у виконавця запчастин та обладнання (а.с.93-101, 103-111 т.1).

В подальшому, ПАТ «ЧСЗ» звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про розірвання договору №245/В-12 від 02.08.2012р. Рішенням суду від 29.09.2015р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2015р. вказаний договір було розірвано.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016р. вказані рішення та постанову було скасовано, справу передано на новий розгляд.

Однак 25.02.2016р., в період, коли рішення суду від 29.09.2015р. було чинним, у звязку з розірванням в судовому порядку договору №245/В-12 від 02.08.2012р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі судна з ремонту (а.с. 112-113 т.1). Разом з вказаним актом сторонами було також підписано додаток №1 до нього, яким визначено перелік відсутнього майна, яке не було передано разом із судном з ремонту (а.с.114-115 т.1).

Вказаний перелік майна (додаток №1 до акту від 25.02.2016р.) був підписаний відповідачем із застереженням, що перелік потребує додаткового уточнення та проведення інвентаризації. Однак жодних дій на її проведення не здійснив.

В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо повернення спірного майна.

Відповідач вимоги позивача не виконав, майно (обладнання) з/с «Тилигульський» не повернув.

Відповідач у відзиві заперечує проти вимог позивача, зазначаючи, наступне. По-перше, на його думку, договір №245/В-12 від 02.08.2012р. є діючим, тому у відповідача є обовязок змонтувати демонтоване обладнання та встановити його на судно, однак у звязку із вилученням позивачем судна, відповідач, фактично позбавлений це зробити. При цьому обовязку повернути замовнику невідремонтоване обладнання у відповідача немає. По-друге, позивачем не доведено порушень відповідачем п. 6.3 договору щодо збереження майна з/с «Тилигульський», оскільки вказані порушення обґрунтовуються позивачем: актами приймання-передачі фактично наданих послуг, виконавчими (проміжними) відомостями фактично наданих послуг з ремонту з/с «Тилигульський» №№1,2,3,4, інвентаризаційними описами ТМУ станом на 01.10.2015р., переліками демонтованого обладнання з/с «Тилигульський» для проведення ремонту станом на 07.09.2015р. та 26.10.2015р., актом приймання судна з ремонту від 25.02.2016р. та актом приймання-передачі матеріальних цінностей землесосу «Тилигульський» до ПАТ «ЧСЗ» від 2012 року. При цьому, відповідач зазначає, що вказані документи свідчать лише про факт надання ремонтних послуг виконавцем та прийняття наданих послуг замовником та не підтверджують факт невиконання відповідачем зобовязань за договором. Окрім цього, переліки демонтованого обладнання з/с «Тилигульський» станом на 07.09.2015р. та 26.10.2015р. підписані особами, які не є працівниками ПАТ «ЧСЗ», посади яких не зазначено та повноваження на складення та підписання таких переліків у даних осіб не має. За таких обставин, на думку відповідача, вказані документи не свідчать про факт розкрадання, нестачі, знищення (псування) майна з/с «Тилигульський». По-третє, частина майна з/с «Тилигульський», вартість якого врахована при розрахунку збитків, ніколи не передавалась відповідачу не зберігання, про що відповідач склав відповідну порівняльні таблицю. Та по-четверте, сума збитків, про стягнення яких просить позивач, була погашена за рахунок банківської гарантії відповідно до договору банківської гарантії №0.81.0712.ЮО_К від 26.07.2012р.

Позивач надав суду заперечення на відзив та зазначає наступне. По-перше, спірний договір був розірваний за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2015р., яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2015р. Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Частина 5 статті 188 Господарського кодексу України встановлює, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. В період з грудня 2015 року по лютий 2016 року, коли фактично спірний договір був розірваний, позивач звернувся до відповідача з листом від 03.12.2015р. №6348 щодо необхідності забезпечення повернення майна з/с «Тилигульський», що було демонтовано та передано до ПАТ «ЧСЗ» для проведення ремонту та необхідності вжиття заходів з врегулювання наслідків розірвання договору. В подальшому, 25.02.2016р. судно було повернуто позивачу за актом приймання судна з ремонту. Таким чином, повертаючи судно з ремонту, у відповідача фактично припинило зобовязання щодо ремонту складових частин судна. По-друге, під час виконання ремонту судна разом з системами відповідачем здійснювалась дефектація систем та обладнання з/с «Тилигульський» з метою визначення необхідності проведення ремонту та заміни деталей, про що представниками ПАТ «ЧСЗ» та філії «Дельта-лоцман» були складені та підписані відповідні акти дефектації, які в свою чергу і підтверджують складові частини систем, зазначених у акті приймання судна в ремонт від 22.11.2012р. та їх фактичну передачу до ПАТ «ЧСЗ». Факт нестачі (відсутності) майна замовника підтверджені як ПАТ «ЧСЗ» у переліку демонтованого обладнання з/с «Тилигульський» для проведення ремонту від 07.09.2015р., який був підписаний представником ПАТ «ЧСЗ», так і даними інвентаризації, проведеної позивачем 13.10.2015р. Протягом 2015-2016 років відповідач частково повернув майно, визначене як нестача за результатами проведеної інвентаризації. Однак більша частина майна повернута не була. По-третє, позивачем визначено розмір збитків в розмірі ринкової вартості аналогічного майна на підставі замовленої оцінки, яка була виконана субєктом оціночної діяльності ПМП «Осіріс» (сертифікат субєкта оціночної діяльності №16395/14, виданий ФДМУ 05.05.2014р.).

Господарський суд погоджується з доводами позивача враховуючи наступне.

Усі дії, спрямовані на повернення судна з ремонту, були вчинені сторонами в період з 23.12.2015р. (дата набрання законної сили рішенням суду від 29.09.2015р. у справі №915/1611/15 про розірвання договору №245/В-12 від 02.08.202р.) по 26.02.2016р. (дата повернення судна з ремонту).

Відповідач не надав суду та позивачу жодних доказів в підтвердження наявності намірів поновити дію спірного договору та продовжувати виконання ремонтних робіт після скасування рішення суду від 29.09.2015р.

Твердження відповідача щодо відсутності у нього обовязку передати невідремонтоване обладнання та недоведеність втрати майна замовника не приймається до уваги, оскільки відповідно до приписів ч. 188 Цивільного кодексу України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на вказану норму, після розірвання договору в судовому порядку разом з судном мали бути повернуті всі його складові (демонтоване обладнання, устаткування, агрегати та деталі).

Окрім цього, судом встановлено, що деталі, зазначені в п.п. 2-28 розрахунку збитків (а.с. 12 т.1) є складовими систем, переданих замовником виконавцю за актом приймання судна в ремонт від 22.11.2012р. та актом приймання-передачі матеріальних цінностей до даного акту. Вказане підтверджується, зокрема актами дефектації систем, підписаними сторонами (а.с.9-22 т. 3).

Нестача майна, зазначеного у п.п.18,19,20 розрахунку збитків підтверджується сторонами у примітках до акту №11 приймання-передачі матеріальних цінностей з/с «Тилигульський» від 29.12.2015р.

Твердження відповідача щодо передчасності заявлення позивачем вимог щодо відшкодування збитків замість вимог щодо витребування майна в натурі судом також не приймається до уваги, оскільки відповідно до приписів ч. 5 ст. 226 Господарського кодексу України передбачено право сторони на свій розсуд вимагати або повернення речей (індивідуально визначених, або визначених родовими ознаками) або вимагати відшкодування збитків, до складу яких з урахуванням норм ч. 1 с. 225 цього ж кодексу включається в тому числі вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства.

Посилання відповідача на те, що позивач відшкодував свої збитки за рахунок банківської гарантії №0.81.0712.ЮО_К від 26.07.2012р., тому вимога про стягнення збитків є неправомірною, судом до уваги не приймаються, оскільки вказаний договір банківської гарантії був укладений в забезпечення виконання зобовязання за договором №245/В-12 від 02.08.2012р. та за своєю правовою природою є видом забезпечення виконання зобовязання, відповідно до норм ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України. Вказане забезпечення виконання зобовязання не має відношення до заявлених позивачем згідно з приписами ст. 841 Цивільного кодексу України та ч.5 ст. 226 Господарського кодексу України, вимог щодо відшкодування збитків у вигляді вартості втраченого (не збереженого) майна позивача, переданого відповідачу за договором №245/В-12 від 02.08.2012р.

Позивачем належним чином визначено ринкову вартість втраченого майна, шляхом замовлення оцінки субєкту оціночної діяльності, сертифікованому Фондом державного майна України. Копія звіту надана до суду (а.с.145-180 т.1). В ході розгляду справи вказаний звіт за визначенням розміру збитків відповідачем під сумнів не поставлений.

В судових засіданнях представник позивача пояснив суду, що самостійно визначити вартість втраченого майна (обладнання) з/с «Тилигульський» позивач не має можливості, оскільки вказане майно є складовими частинами самого судна та окремо від нього вартість складових не обліковується.

Всі неповернуті цінності обліковуються у складі судна землесосу «Тилигульський» (станом на 24.04.2017р. за даними бухгалтерського обліку первісна вартість 83431908,96 грн., знос 63984939,96 грн., залишкова вартість - 19446969,0 грн.).

Саме для визначення розміру збитків позивачем була замовлена оцінка, та відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності сумарний розмір збитків нанесених позивачу внаслідок неповернення майна, переданого ПАТ «ЧСЗ» в рамках договору №245/В-12 від 02.08.2012р. складає 1880316,1 грн. При цьому, зі звіту субєкта оціночної діяльності вбачається, що ним визначено розмір збитків в сумі ринкової вартості майна аналогічного типу обладнання.

Отже, своїми діями ПАТ «ЧСЗ» щодо не повернення з ремонту філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ» майна з/с «Тилигульський» згідно з додатком до акту приймання судна з ремонту від 25.02.2016р., позивачу завдано реальних збитків у вигляді вартості втраченого майна.

Відповідно до приписів ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не спростував доводи позивача та не довів, шляхом надання відповідних доказів, належне виконання взятих на себе договірних зобов'язань.

Отже, станом час звернення з позовом до суду відповідач дійсно не повернув майно позивачу та не компенсував вартість цього майна.

Стаття 841 Цивільного кодексу України зобовязує підрядника вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідати за втрату або пошкодження цього майна.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписи ч. 5 статті 226 Господарського кодексу України визначають, що у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Відповідно до ст.224 та ч.1 ст.225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням однією стороною умов договору та збитками другої сторони; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, підрядник несе відповідальність за втрату або пошкодження майна замовника незалежно від правових підстав його одержання (договори підряду, оренди, безоплатного користування майном, за відсутності правової підстави тощо). Підрядник відповідає за схоронність будь-якого майна замовника, до якого він має доступ в зв'язку з виконанням робіт. З цією метою підрядник зобов'язаний вживати усіх можливих заходів по збереженню майна, застосовуючи навіть ті, які прямо договором не визначені, керуючись загальними принципами розумності та добросовісності. Відповідальність підрядника настає за умови його вини у втраті або пошкодженні майна замовника на загальних підставах і може бути як договірною так і деліктною.

Представниками відповідача в ході виконання робіт з ремонту з/с «Тилигульський» неодноразово відмічалась відсутність частин обладнання даного судна, що підтверджується матеріалами справи, окрім цього, в матеріалах справи міститься лист ПАТ «ЧСЗ» від 29.02.2016р. №100/70 до ОСХИ «Універсал» ДП «Суднобудівний завод ім. Комунара» про повернення осей з судна з/с «Тилигульський», які були передані на механічну обробітку. При цьому жодних пояснень щодо місцезнаходження цього майна та іншого майна на дату розгляду справи відповідачем не надано.

Суд також вважає за необхідне відзначити, що з наданих матеріалів вбачається, що відповідач взагалі не проводив інвентаризацію та не вживав жодних заходів із пошуку та виявлення спірного майна.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт не проведення інвентаризації пославшись на відсутність можливості для її проведення у звязку з нестачею працівників на підприємстві.

Водночас, зважаючи на застереження щодо необхідності проведення інвентаризації керівника ПАТ «ЧСЗ» на акті приймання судна з ремонту від 25.02.2016р., проведення інвентаризації та виявлення майна позивача свідчило б про відсутність вини у діях відповідача щодо непередачі цього майна разом із судном 25.02.2016р.

При цьому, відповідач ігнорував і вимоги суду в ході розгляду даної справи щодо проведення інвентаризації, що також свідчить про ухилення від добровільної передачі майна позивачу.

Отже, відповідач не довів належними та допустимими доказами факт збереження ним спірного майна або його вибуття на законних підставах.

Враховуючи це, відповідач своїми діями порушив умови п. 6.3 договору та завдав збитків позивачу.

За таких обставин, позовні філії «Дельта-лоцман» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод» (54011, м.Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, р/р0164 в МФА КБ Мрія, МФО 386241, код 14312980) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі філії «Дельта-лоцман» державного підприємства «Адміністрація морських портів України», (вул. Лягіна, 27, м. Миколаїв, 54017, р/р260091640 у філії АТ «УКРЕКСІМБАНК» в м.Миколаєві, МФО 326739, код ЄДРПОУ 38728,1 грн. збитків та 28204,74 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено « 07» червня 2017 року

Суддя К.Л. Василяка