КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа№ 910/358/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - не з'явилися,

від відповідача 1 - Валевський О.О., дов. №779/20.3-03 від 29.12.2016 року,

від відповідача 2 - не з'явилися,

від відповідача 3 - не з'явилися,

від третьої особи 1 - Миколенко С.С., довіреність №109 від 31.03.2017 року,

від третьої особи 2 - не з'явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2017 року

у справі №910/358/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України

2) Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

3) Державної казначейської служби України

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1:

1) Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

2) Приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня"

про розірвання договору та стягнення 342439,20 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 подав до господарського суду міста Києва позов до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України, Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про розірвання договору та стягнення 342439,20 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: 1) Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" та 2) Приватне підприємство "Нікопольська приватна пивоварня"

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.03.2017 року у справі №910/358/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів саме відповідачами по справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа підприємець ОСОБА_4 подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2017 року у справі №910/358/17 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. 651, 653, 655, 665, ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Крім того скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав, що відповідач1 не є продавцем, а є лише посередником.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Агрикова О.В. - головуючий суддя, судді: Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено її розгляд на 16.05.2017 року.

11.05.2017 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи1 надійшов відзив на апеляційну.

В судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 року враховуючи клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено на 30.05.2017 року.

В судовому засіданні 30.05.2017 року представники третьої особи 1 та відповідача 1 надали усні пояснення по суті спору, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники позивача, відповідача 2, відповідача 3 та третьої особи 2 в судове засіданні не з`явились, були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що позивач, відповідач 2, відповідач 3 та третя особа 2 були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача, відповідача 2, відповідача 3 та третьої особи 2.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року по справі №20/33-10 стягнуто з приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" - 1 180 000, 00 доларів США суму кредиту, 264 138,27 доларів США боргу щодо сплати процентів за користування кредитом, 153 598,16 грн. пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

26.08.2010 року на виконання вищезазначеного рішення було видано наказ на примусове виконання. (том 4, а.с. 73).

В матеріалах справи також наявна постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.10.2010 року, якою відкрито виконавче провадження № 21956512 по наказу господарського суду Дніпропетровської області № 20/33-10 від 26.08.2010 року. (том 1, а.с. 115-116).

Крім того, в матеріалах справи наявний акт опису й арешту майна від 05.06.2013 року. (том 2, а.с. 25-29). Вказаним актом відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні наказу № 20/33-10 від 26.08.2010 року було описано та накладено арешт на майно, що належить ПП "Нікопольська приватна пивоварня", а саме:

- Дробилка солоду;

- Фільтраційний чан 900 літрів з нержавіючої сталі;

- Барочний казан з нержавіючої сталі у кількості 2 шт.;

- Електронагріваючі тени у кількості 2 шт.;

- Ємність для гарячої води з нерважаючої сталі;

- Насос для перекачування сусла (у комплекті система трубопроводів і арматур, шарові крани);

- Електророздільний щит;

- Пластинчатий охолоджувач;

- Ємність для холодної води;

- Ємність шумування 1800 літрів з нержавіючої сталі з водяною сорочкою, теплоізоляцією у кількості 2 шт.;

- Ємність доброжування 1800 літрів з нержавіючої сталі з водяною сорочкою, теплоізоляцією у кількості 5 шт.;

- Насос для перекачування пива;

- Установка для заправлення;

- Ємність для зберігання дріждів;

- Електрична шафа холодильного устаткування у кількості 2 шт.;

- Охолоджувальний компресор;

- Насос для крижаної води у кількості 2 шт.

- Рамний фільтр для фільтрації пива.

Також, у вищевказаному акті зазначено, що описане майно передано на відповідальне зберігання директору ПП "Нікопольська приватна пивоварня" Бугайову О.В. та попереджено останнього під розпис про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. (том 2, а.с. 28).

В матеріалах справи також наявна копія наказу №76-к від 01.04.2013 року відповідно до якого Бугайова О.В. призначено директором ПП "Нікопольська приватна пивоварня". (том 2, а.с. 30).

Як вбачається з постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 09.09.2014 року на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПП "Нікопольська приватна пивоварня"було накладено арешт. (том 3, а.с. 148-149).

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів № 42834 від 23.01.2015 року (том 1, а.с. 32-33) Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України було проведено електронні торги. Як зазначено у вказаному протоколі, переможцем торгів по лоту № 32302 з реалізації спірного майна став ФОП ОСОБА_4 позивач у даній справі.

Відповідно до протоколу № 42834 ціна продажу лоту № 32302 склала 342 439,20 грн., сума сплаченого позивачем гарантійного внеску - 17 121,96 грн.

В матеріалах справи наявні докази оплати позивачем гарантійного внеску в сумі 17 121,96 грн., а також ціни продажу лоту на рахунок Державної виконавчої служби України в сумі 325 317, 24 грн., а саме платіжне доручення №6 від 19.01.2016 року (том 1, а.с. 30) та платіжне доручення №1 від 28.01.2015 року (том 1, а.с. 31).

Відповідно до акту №25/5 державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника від 09.02.2015 року вбачається, що реалізовано по лоту № 32302 майно, яке 05.06.2013 року державним виконавцем ВДВС Нікопольського МРУЮ було описано, накладено арешт та передано на відповідальне зберігання директору ПП "Нікопольська приватна пивоварня" Бугайову О.В. (том 1, а.с. 29).

Як зазначає позивач та не заперечується сторонами, останній, 13.02.2015 року звернувся до відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про зобов'язання передати спірне майно позивачу.

Проте, Відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було складено акт державного виконавця від 13.02.2015 року, в якому зазначено, що 13.02.2015 року було здійснено вихід за адресою боржника для передачі реалізованого майна новому власнику, але передати майно не представилось можливим, у зв'язку з тим, що вхід на територію було зачинено, також зі слів охоронця записано, що підприємство не працює та нікого на вказаному підприємстві немає. (том 4, а.с. 64).

Листом №Н-10626/20.2 від 26.06.2015 року Департамент державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень повідомив ОСОБА_4 про розгляд його звернення. (том 4, а.с. 88). У вказаному листі зазначено, що відповідальним зберігачем спірне реалізоване майно не передано переможцю торгів, в зв`язку з чим, державним виконавцем направлено до ВДВС Нікопольського МРУЮ доручення на здійснення передачі реалізованого майна новому власнику, а саме ФОП ОСОБА_4.

Згодом, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 21956512, відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції повторно складено акт державного виконавця від 17.07.2015 року (том 4, а.с. 101), в якому зазначено, що 17.07.2015 року у присутності ОСОБА_4 було здійснено вихід за адресою ПП "Нікопольська приватна броварня" для передачі реалізованого майна, але передати майно не виявилось можливим, у зв'язку з тим, що ворота зачинені та охорона на територію не допустила.

Враховуючи вищенаведені обставини, 21.07.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України складено Акт державного виконавця, яким в присутності понятих зафіксовано, що повноважний представник ПП "Нікопольська приватна броварня" Кирилов О.С., який діяв на підставі довіреності б/н від 19.07.2015 року, відмовився надати пояснення щодо причин та обставин, за якими ПП "Нікопольська приватна броварня" в особі Бугайова О.В. перешкоджають отриманню новим власником придбаного майна. (том 4, а.с. 103).

Крім того, 21.07.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України було надіслано до Міністерства внутрішніх справ повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №13247-0-26-10/5.-25/5, передбаченого ст. 388 Кримінального кодексу України. (том 4, а.с. 106-112).

Предметом позову у даній справі є вимога Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу укладеного між позивачем та відповідачем1, оформленого у формі акту №25/5 про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника від 09.02.2015 року та стягнення з відповідача3 суму сплачену за придбане майно у розмірі 325 317, 24 грн. та гарантійного внеску у розмірі 17 121, 96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки позивача було визнано переможцем електронних торгів з реалізації арештованого майна, проведених ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 23.01.2015 року, позивач сплатив кошти в сумі 342 439, 20 грн. за придбане майно, проте станом на час подання позову відповідачем-1 спірне майно позивачу не передано. Відтак, посилаючись на ст. 665 Цивільного кодексу України просить розірвати договір купівлі-продажу у формі Акту № 25/5 та стягнути 342 439, 20 грн. за придбане майно.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову та виходить з наступного.

Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування.

Як вже було встановлено вище, відповідно до акту опису й арешту майна від 05.06.2013 року спірне майно передано на відповідальне зберігання директору ПП "Нікопольська приватна пивоварня" Бугайову О.В., відтак зберігачем спірного майна є третя особа 2.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що порядок проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна на дату проведення торгів регулювався Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 року №656/5 (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно пункту 1 розділу ІХ "Порядок розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності" Тимчасового порядку, на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня формування протоколу здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно в такому порядку: зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок органу державної виконавчої служби; сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів; різниця між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди організатору перераховується переможцем на рахунок організатора, у разі якщо майно реалізовано за ціною, вищою від стартової.

Державний виконавець зобов'язаний повідомити організатора про перерахування переможцем електронних торгів коштів за придбане майно не пізніше наступного робочого дня з дня надходження коштів на рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 4 розділу ІХ "Порядок розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності" Тимчасового порядку, після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Отже, як вже встановлено вище, державним виконавцем складено акт №25/5 про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника від 09.02.2015 року.

Частинами 6-8 розділу ІХ "Порядок розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності" Тимчасового порядку встановлено, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що при проведенні електронних торгів з реалізації арештованого майна відповідачами не було дотримано порядку проведення останніх, а також доказів неправомірних дій державного виконавця при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів. Окрім того, позивач вищезазначені дії державного виконавця не оскаржує та не просить суд визнати недійними протокол проведення електронних торгів або акт державного виконавця про проведення електронних торгів.

Відповідно до ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Тобто, для застосування покупцем права відмовитись від договору на останнього покладається обов`язок довести факт відмови продавця передати товар. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 1 здійснював всі залежні від нього дії щодо виконання умов договору в межах норм чинного законодавства

На підставі встановлених обставин справи, враховуючи той факт, що відповідачами у даній справі здійснено всі необхідні дії з реалізації арештованого майна, а також те, що відповідач1 не відмовляється та не ухиляється від здійснення дій щодо передачі спірного майна позивачу, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу оформленого у формі акту №25/5 про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника від 09.02.2015 року та стягнення з відповідача3 суму сплачену за придбане майно у розмірі 325 317, 24 грн. та гарантійного внеску у розмірі 17 121, 96 грн. не можуть бути задоволені відповідно до положень ст. 665 Цивільного кодексу України.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного суду України у постанові від 18.11.2015 року №6-1884цс15 відповідно до якої стороною договору - продавцем є державний виконавець колегією судів не беруться до уваги, оскільки як вже було зазначено, що державний виконавець не ухиляється від здійснення дій щодо передачі спірного майна позивачу.

Крім того, місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/7674/15 (том 4, а.с. 128-133), причиною, з якої придбане майно не було передано позивачу, стали неправомірні дії директора "Нікопольська приватна броварня" Бугайова О.В., якому спірне майно передавалось на зберігання. Тобто, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України не може бути притягнуто до відповідальності за вчинення дій, які останній не здійснював.

Також, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/7674/15 витребувано із чужого незаконного володіння ПП «Нікопольська приватна броварня» та зобов`язано передати ФОП ОСОБА_4 спірне майно.

Таким чином, на день звернення з позовом про розірвання договору, позивач реалізував своє право щодо витребування придбаного майна. (ч. 2, ст. 665 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 115 ГПК України містить імперативний припис про те, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт або яке описано, чи порушення обмеження права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, передбачена кримінальна відповідальність за ст. 388 Кримінального кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що державний виконавець звертався до Міністерства внутрішніх справ з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. (том 4, а.с. 106-112).

Також посилання апелянта на ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України колегією суддів відхиляються виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В даному випадку не можливо застосовувати вказану правову норму, оскільки неможливо встановити кінцевий строк виконання зобов`язання щодо передачі спірного майна позивачу.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про ненадання або надання неналежної якості відповідачем-2 послуг з реалізації майна, що відповідно виключає можливість повернення гарантійного внеску.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу укладеного між позивачем та відповідачем1, оформленого у формі акту №25/5 про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника від 09.02.2015 року та стягнення з відповідача3 суму сплачену за придбане майно у розмірі 325 317, 24 грн. та гарантійного внеску у розмірі 17 121, 96 грн.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального права, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2017 року у справі № 910/358/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2017 року у справі № 910/358/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/358/17 повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук