ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 920/146/16
Вищий господарський суд України в складі колегії:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Сибіги О.М., Данилової М.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю " Спецсервіс АДС"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 16.02.2017
у справі№ 920/146/16 господарського суду Сумської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сумистройтех"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецсервіс АДС"
провизнання недійсним договору

в судовому засіданні взяли участь представники :
- позивачане з'явились
- відповідачане з'явились

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сумистройтех" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецсервіс АДС", в якій просить визнати недійсним з моменту укладення договір підряду № 3-15 від 29.05.2015, укладений між позивачем та відповідачем по організації та виконанню робіт з технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації на об'єктах замовника, визначених додатками № 1 та № 2 до договору та застосувати наслідки недійсності правочину (реституції).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що чинним законодавством передбачена можливість укладення договорів підряду на виконання робіт, що входять до послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій виключно виконавцем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, визначеним на підставі результатів проведеного конкурсу, зазначає, що позивач не був визначений у встановленому законом порядку переможцем конкурсу по визначенню суб'єктів господарювання - виконавців послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а тому не мав права укладати договори підряду в тому числі і на технічне обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації.

Рішенням Господарського суду Сумської області області від 23.11.2016 (головуючий Левченко П.І., судді Костенко С.А., Соп'яненко О.Ю.) залишеним без змін, з тих же підстав, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 (головуючий Шутенко І.А., судді Здоровко Л.М., Лакіза В.В.) позовні вимоги задоволено частково. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Видано наказ. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецсервіс АДС" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сумистройтех" не скористалось своїм правом передбаченим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, відзив на касаційну скаргу не надало. Проте в силу приписів згаданої норми відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 25.05.2015 між Комунальним підприємством "Сумижитло" Сумської міської ради, як балансоутримувачем та ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" був уклаладений договір № 50 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду, що перебуває на балансі КП "Сумижитло" Сумської міської ради. (копія міститься в матеріалах справи (а.с. 20-26).

Відповідно до умов договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов'язки по наданню послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з переліком житлового фонду, який перебуває на балансі комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради. Згідно умов Даного договору надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій включає перелік послуг, до якого, крім іншого, входить технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчиризації.

Умовами вказаного Договору передбачено право Виконавця самостійно укладати необхідні договори з виконавцями/виробниками та постачальниками комунальних послуг (незалежно від форм власності). Крім того, положеннями договору надано право Виконавцю залучати до виконання робіт, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій, підрядні організації, залишаючись відповідальним за якість та обсяги надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

На підставі наданих згідно Договору прав (щодо залучення до виконання робіт підрядних організацій) виконавець ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" уклав договір підряду № 3-15 від 29.05.2015 з ТОВ "Спецсервіс АДС" (а.с. 12-15).

Відповідно до умов договору № 3-15 від 29.05.2015 ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" (Замовник за даним договором) доручає і оплачує, а ТОВ "Спецсервіс АДС" (підрядник) приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчиризації на об'єктах Замовника, визначених Додатком № 1 та Додатком № 2 до Договору, які є його невід'ємними частинами, крім робіт капітального характеру, передбачених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150.

Тобто, Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сумистройтех" укладено договір з ТОВ "Спецсервіс АДС" договір на виконання частини послуг, які були предметом договору № 50.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.07.2016 у справі № 920/1143/15, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір № 50 та додаткову угоду № 1 від 25.05.2015 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, укладені між КП "Сумижитло" СМР та позивачем у даній справі (ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех"), у зв'язку з порушенням при його укладенні вимог статей 26, 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та застосовано наслідки недійсності правочину до договору № 50 та до додаткової угоди № 1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду, що перебуває на балансі Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради, повернувши сторони у первинний стан, зобов'язавши Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Сумистройтех" повернути Комунальному підприємству "Сумижитло" Сумської міської ради паспорти ліфтів в кількості 66 шт., які набуті на підставі недійсного правочину за актом приймання-передачі паспортів ліфтів від 29 травня 2015 року.

Вищезазначеним рішенням встановлено, що вимогами чинного законодавства України, які регламентують порядок визначення виконавця житлово-комунальних послуг, не передбачено повноважень укладення такого договору без проведення конкурсу.

Статтею 215 Цивільного Кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 11 ЦК України Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Спірний договір № 3-15 від 29.05.2015 між ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" та ТОВ "Спецсервіс АДС" укладений на підставі того, що саме умовами договору № 50 від 25.05.2015 ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" надано право на укладання договорів з виконавцями послуг.

Проте, Договір № 50 визнано недійсним в судовому порядку, а тому, він не створює для сторін прав та обов'язків. Отже, ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" не мало права для укладення договору № 3-15 від 29.05.2015, оскільки таке право йому надавалось (в нього виникало) саме на підставі договору № 50, який, як встановлено судовим рішенням у іншій справі, є недійсним.

Судова колегія погоджується та вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги про визнання недійсним договору № 3-15 від 29.05.2015 укладеному між ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" та ТОВ "Спецсервіс АДС" підлягають частковому задоволенню, оскільки ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення спірного договору, що є підставою для визнання його недійсним.

Стосовно посилань скаржника в частині того, що роботи з технічного обслуговування ліфтів та системи диспетчиризації не є житлово-комунальною послугою у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а є однією з послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій. На думку скаржника такі роботи є фактично субпідрядними роботами по відношенню до робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а тому визначення виконавця таких робіт на конкурсній основі не потрібно.

Судова колегія зауважує на тому, що такі твердження скаржника не спростовують обставин, що ТОВ "Управляюча компанія "Сумистройтех" не набув прав для укладення спірного договору № 3-15, оскільки договір № 50, яким передбачалось надання таких прав, є недійсним, а тому не породжує виникнення обов'язків.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення дій на виконання договору № 3-15 від 29.05.2015, як то передачі відповідачеві майна, паспортів ліфтів, технічної документації, підписаних актів виконаних робіт тощо, судова колегія вважає правомірною відмову у задоволенні позовних вимог в частині застосування наслідків недійсності правочину.

Колегія вважає зазначені висновки достатньо обґрунтованими та такими, що зроблені у відповідності до вимог діючого законодавства.

Інші доводи викладені в касаційній скарзі також не можуть бути підставою для скасування судових актів у справі, оскільки не спростовують установленого судами та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківаського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 у справі № 920/146/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і О.М. Сибіга

М. В. Данилова