ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року Справа № 912/2365/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого - Ткаченко Н.Г.

Суддів - Катеринчук Л.Й.

Удовиченка О.С.

За участю представників: арбітражного керуючого ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - Стіфутіна І.В., ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" - Пухальської В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ліквідатора ФОП ОСОБА_2 арбітражного керуючого Стіфутіна І.В.

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2016 по справі № 912/2365/16 за позовом арбітражного керуючого Стіфутіна І.В. до Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації", Приватного підприємства "Юліус", Приватного підприємства "Цитрус Лайм", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні - Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання недійсними запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу нежитлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 арбітражний керуючий Стіфутін І.В., який є ліквідатором ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Кіровоградської

Доповідач- суддя Ткаченко Н.Г.

області із позовом до Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації", Приватного підприємства "Юліус", Приватного підприємства "Цитрус Лайм" про визнання недійсним запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 посилаючись на те, що цей запис вчинений в порушення вимог чинного законодавства та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.10.2007, укладений між ПП "Цитрус Лайм" та ПП Юліус", мотивуючи тим, що останній відчужило спірне нерухоме майно, яке йому не належало на праві власності.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2016 по справі № 912/2365/16 в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 по справі № 912/2365/16 рішення господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2016 залишено без змін.

В касаційній скарзі ліквідатора ФОП ОСОБА_2 арбітражного керуючого Стіфутіна І.В. просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2016 по справі № 912/2365/16 скасувати, посилаючись на те, що вони постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою ВГСУ від 16.05.2017 розгляд справи було відкладено на 31.05.2017 на 14:30 год.

Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2017, у в'язку з перебуванням судді Куровського С.В. на лікарняному, визначений склад колегії суддів по розгляду даної справи: Ткаченко Н.Г./головуючий, доповідач/, Катеринчук Л.Й., Удовиченко О.С.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників ліквідатора ФОП ОСОБА_2, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції від 31.10.2016, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовано тим, що спірне нерухоме майно було у власності відповідача - ПП "Юліус", яким він розпорядився продавши це майно ПП "Цитрус Лайм", згідно спірного договору купівлі-продажу від 12.10.2007 і враховуючи зазначене, правових підстав для визнання цього договору недійсним не має, на підставі ст. ст. 203, 207, 215 ЦК України.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції, залишивши без змін рішення суду першої інстанції від 31.10.2016.

Але з такими висновками суду першої та апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції та апеляційна постанова зазначеним вище вимогам не відповідають.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.10.2007 між ПП "Юліус" (продавець) та ПП "Цитрус Лайм" (покупець) укладено сіпрний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу, за умовами якого ПП "Юліус" передало у власність ПП "Цитрус Лайм" майно, а саме : вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, що складається з: І поверх: тамбуру 2,3 кв.м., залу 45,5 кв.м., санвузлів 2,7 кв.м., 2,7 кв.м., коридорів 4,0 кв.м., 5,5 кв.м., мийки 4,2 кв.м., кухні 22,3 кв.м., підсобного 7,8 кв.м, котельної 4,3 кв.м.; ІІ поверх: підсобного 14,2 кв.м., санвузла 1,4 кв.м., кабінету 4,8 кв.м., загальною площею 121,7 кв.м., нежитлове приміщення знаходиться в будинку, що є пам'яткою архітектури.

Пунктом 2.2 спірного договору передбачено, що розрахунок за придбане майно здійснюється з відстрочкою платежу.

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, ліквідатор банкрута - ФОП ОСОБА_2 арбітражний керуючий Стіфутіна І.В., зазначив що постановою господарського суду Кіровоградської області від 10.08.2011 по справі № 5013/464/11 визнано громадянина - підприємця ОСОБА_2 банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено його ліквідатором банкрута, враховуючи положення ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", останній як ліквідатор має повноваження щодо вжиття ним заходів, спрямованих на виявлення та повернення майна боржника, чим і обумовлене його звернення до суду із відповідною позовною заявою.

Разом з тим, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відчужене нерухоме майно на підставі спірного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу від 12.10.2007 не належало продавцю - ПП "Юліус", оскільки ці нежитлові приміщення належать саме банкруту - ФОП ОСОБА_2, враховуючи те, що ОСОБА_2 є засновником ПП "Юліус" згідно п. 1.2 Статуту ПП "Юліус".

Статтею 113 ГК України визначено, що приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Згідно рішення Конституційного суду України від 19.09.2012 у справі по № 1-8/2012 приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, позивач зазначав проте, що приватне підприємство "Юліус" було засновано ОСОБА_2, а тому оскільки ПП "Юліус" є власністю засновника, то й спірне нерухоме майно підприємства належить останньому, і він є його власником.

Водночас, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд відмовивши у задоволенні даного позову лише у зв'язку з недоведеністю позивачем своїх вимог, при цьому суди не врахували зазначені вище доводи ліквідатор банкрута - ФОП ОСОБА_2 Стіфутіна І.В. щодо перебування спірного майна у приватній власності банкрута та включення цього нежитлового приміщення до ліквідаційної маси боржника, як і не були оцінені належним чином надані позивачем докази з цього приводу.

Таким чином, судом належним чином, з урахуванням всіх обставин справи, положень Статуту ПП "Юліус", в повному обсязі не з'ясовано кому належать відчужені нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1, та не перевірено доводи позивача щодо відсутності у ПП "Юліус" права на продаж зазначеного нерухомого майна, оскільки, на думку позивача, продавець не був власником цього майна.

Вирішуючи спір, господарськими судами як першої, так і апеляційної інстанцій не були перевірені обставини справи, пов'язані із укладанням спірного договору купівлі-продажу, не досліджені питання стосовно того, чи вправі був продавець - ПП "Юліус" відчужувати спірне майно та обставини щодо виконання сторонами умов даного спірного договору в частині оплати вартості проданого нерухомого майна, а також не були розглянути в повному обсязі позовні вимоги позивача.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, належним чином не з'ясували дійсні обставини справи, не дали належної оцінки всім зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін та дійшли передчасних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 01.04.2011 порушене провадження по справі № 5013/464/11 про банкрутство ФОП ОСОБА_2, Постановою господарського суду Кіровоградської області від 10.08.2011 боржник - ФОП ОСОБА_2 визнаний банкрутом , відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначений арбітражний керуючий Стіфутін І.В.

Відповідно до ст.41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно п. 1-1 Прикінцевих і перехідних положень в редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" чинній після 19.01.2013 положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури".

Відтак, ліквідаційна процедура по даній справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 здійснюється відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013, а продаж майна боржника - ФОП ОСОБА_2 в ліквідаційній процедурі має відбуватись за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній після 19.01.2013.

Відтак , посилання судів попередніх інстанцій підчас розгляду справи на норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній після 19.01.2013 - є помилковим.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених

фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2016 по справі № 912/2365/16 не можна визнати як такі, що відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону і вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вище викладене, більш повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117- 1119, 11110 -11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ліквідатора ФОП ОСОБА_2 арбітражного керуючого Стіфутіна І.В. задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.10.2016 по справі № 912/2365/16 скасувати.

Справу № 912/2365/16 направити на новий судовий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області у іншому складі суду.

Головуючий - Ткаченко Н.Г.

Судді - Катеринчук Л.Й.

Удовиченко О.С.