ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р.Справа № 922/1123/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Онко Дженерікс", м. Маріуполь
до Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік", м. Харків
про стягнення 5 642 757,67 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 10.02.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 41 від 24.11.2016 року; ОСОБА_3, довіреність № 13 від 22.05.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Онко Дженерікс" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором на контрактне виробництво б/н від 05.12.2011 р. в розмірі 5 642 757,67 грн., з яких: основний борг в розмірі 2 611 275,55 грн., пеня в розмірі 823 302,50 грн., 3% річних в розмірі 196 285,97 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 011 893,65 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 квітня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.04.2017 року об 11:15 год.

У зв'язку з лікарняним судді Суслової В.В., судове засідання призначене на 20.04.2017 року об 11:15 було перенесено на 27.04.2017 року об 12:15 год.

26 квітня 2017 року від представника позивача до канцелярії суду були надані додаткові документи із супровідним листом за вх. № 14128, які долучені судом до матеріалів справи.

27 квітня 2017 року від відповідача до суду був наданий відзив на позов за вх. № 14195, який долучений судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27.04.2017 року була оголошена перерва до 11.05.2017 року о 10:15 год.

04 травня 2017 року від позивача до суду надійшли пояснення на відзив за вх. № 14487 та заяву про відмову від частини позовних вимог за вх. № 14498, відповідно до якої позивач відмовляється від пені в повному обсязі в розмірі 823302,50 грн.

Надані позивачем документи долучені до матеріалів справи.

Після перерви в судовому засіданні розгляд справи було продовжено 11.05.2017 року о 10:15 год.

В судовому засіданні представник позивача просить суд прийняти відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 823 302,50 грн. та припинити провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В іншій частині позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Так, відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову. Господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК України припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК України щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

З огляду на викладене і на те, що відмова позивача від позовних вимог про стягнення пені в розмірі 823 302,50 грн. не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає дану відмову позивача та припиняє провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 823 302,50 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити в позові повністю з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. №14128 від 26.04.2017 р., 119-122). Заперечує факт отримання відповідачем від позивача спірного товару. Наполягає на тому, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем спірного товару, зокрема довіреностей про отримання товарно-матеріальних цінностей, а також позивачем не надано доказів направлення та/або передачі позивачем відповідачу рахунків на оплату спірного товару.

Окрім того, представник відповідача надав до суду клопотання про витребування доказів за вх. № 14915, відповідно до якого просить витребувати у позивача:

- копії документів на серії лікарських засобів виготовлених та переданих відповідач на підставі актів прийому- передачі № 9 від 02.06.2014 року, № 11 від 06.06.2014 року, № 10 від 02.06.2014 року, № б/н від 20.10.2014 року, № б/н від 20.10.2014 року, а саме: сертифікати якості виробника, протоколи вхідного контролю сировини, протоколи виробництва і упаковки серій, протоколи реєстрації і оцінки вимірювань, протоколи аналізу відділу контролю якості, декларація про відповідність, сертифікат якості, звіти про стабільність;

- копії доказів направлення та/або передачі на адресу відповідача рахунків на оплату за договором, а саме екземпляри з відміткою про прийняття уповноваженою особою відповідача та / або поштові повідомлення.

Окрім того, представник відповідача у вказаному клопотання просить суд зобов'язати позивача надати до суду оригінали вказаних у клопотанні документів та документів долучених до матеріалів справи, для огляду в судовому засіданні.

Дослідивши клопотання відповідача та заслухавши присутніх представників сторін, суд приходить до висновку про залишення даного клопотання без задоволення з таких підстав.

Ті з документів, котрі дійсно мають істотне значення для встановленні істини у справі, надані сторонами самостійно. Відтак, потреба у їх витребуванні відсутня.

Окрім того, суд звертає увагу, що оригінали документів доданих до позовної заяви судом були оглянуті.

Стосовно решти, суд зазначає, що позивачем не доведена їх необхідність для правильного вирішення спору.

Крім того, суд зауважує, що згідно покладення судом за ініціативою однієї сторони на іншу сторону обовязку надання доказів на підтвердження позиції першої є таким, що суперечить принципу змагальності ст.ст. 4-3, 33 ГПК України.

Згідно положень цих норм судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, у заявника клопотання і у суду відсутні правові підстави для спонукання однієї сторони подати докази на підтвердження своєї позиції, або позиції противної сторони. Сторони компетентні самостійно вирішити це питання, і самостійно несуть ризик недостатності поданих ними доказів.

Таким чином, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

05 грудня 2011 року між ПАТ "Фармстандарт-Біолік" (замовник) та ТОВ "Онко Дженерікс" (виконавець) був укладений договір на контрактне виробництво б/н (надалі - договір), за умовами п. 2.1. якого виконавець зобов'язується власними силами і матеріально-технічними засобами здійснювати виробництво продукції (готові фармацевтичні продукти, зазначені у Додатку 1 даного договору) за завданням (замовленням) замовника, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати продукцію відповідно до умов договору.

Згідно з п. 2.3. договору робота по даному договору здійснюється відповідно до Додатків 1, 2 та 3 даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач виготовив та передав відповідачу у період з 02.06.2014 р. по 20.10.2014 р. продукцію на загальну суму 3 449 016,42 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі №9 від 02.06.2014 р. на суму 971 567,52 грн., № 10 від 02.06.2014 р. на суму 74 588,16 грн., № 11 від 06.06.2014 р. на суму 760 627,06 грн., б/н від 20.10.2014 р. на суму 591 719,52 грн., б/н від 20.10.2014 р. на суму 1 050 514,16 грн. та довіреностями № 686 від 02.06.2014 р., № 715 від 06.06.2014 р. та №1433 від 20.10.2014 р. (а.с. 74, 76 78, 80, 82, 112-114).

У пунктах 2.1.-2.2. Додатку №2 від 20.05.2013 р. до договору на контрактне виробництво б/н від 05.12.2011 р. встановлено, що розрахунки за продукцію здійснюються замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця, зазначених в реквізитах виконавця, на підставі витратної накладної і акту прийому-передачі. Оплата за продукцію здійснюється на протязі 60 календарних днів після передачі продукції виконавцем замовнику (а.с. 34-37).

Отже, оплата продукції в даному випадку здійснюється відповідачем на протязі 60 календарних днів після підписання сторонами зазначених вище актів приймання-передачі продукції, а не після виставлення позивачем відповідачеві рахунків на оплату продукції, як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Відповідач продукцію прийняв без заперечень та зауважень, однак оплатив лише частково продукцію (оплата на суму 837 740,87 грн.), отриману за актом приймання-передачі №9 від 02.06.2014 р., що підтверджується виписками по рахункам позивача від 06.11.2014 р., від 11.11.2014 р. та письмовими поясненнями позивача, в яких зазначено, що 06.11.2014 р. відповідач оплатив 500 000,00 грн., з яких: 337 740,87 грн. було направлено на оплату продукції, отриманої відповідачем за актом приймання-передачі №9 від 02.06.2014 р. Крім того, 11.11.2014 р. відповідач оплатив 500 000,00 грн., які було направлено на оплату продукції, отриманої за актом приймання-передачі №9 від 02.06.2014 р. (а.с. 101-103, 126-127).

Таким чином судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість за договором в розмірі 2 611 275,55 грн. (3 449 016,42 грн. - 837 740,87 грн. = 2 611 275,55 грн.).

Факт визнання відповідачем заборгованості за договором в розмірі 2 611 275,55 грн. підтверджено в ОСОБА_3 звірки розрахунків з контрагентом за період з 01.10.2014 р. по 31.12.2014 р., підписаним сторонами і скріпленим печатками (а.с. 131).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми закону та умови договору, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором в розмірі 2 611 275,55 грн. правомірними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 196 285,97 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 011 893,65 грн., суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 190 882,35 грн. 3% річних та в розмірі 1 959 884,27 грн. інфляційних втрат.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 611 275,55 грн., 3% річних в розмірі 190 882,35 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 959 884,27 грн., всього: 4 762 042,17 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5 403,62 грн. та інфляційних втрат в розмірі 52 009,38 грн. в позові слід відмовити, у зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 823 302,50 грн. провадження у справі припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 837, 854 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32-34, 36, 43, 44, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" (61070, Харківська область, місто Харків, Помірки, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Онко Дженерікс" (87515, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Георгіївська, будинок 30А, ЄДРПУОУ 34456740, ІПН 12, п/р 260044325 в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851) основний борг в розмірі 2 611 275,55 грн., 3% річних в розмірі 190 882,35 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 959 884,27 грн. та судовий збір в розмірі 71 430,63 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 823 302,50 грн. провадження у справі припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 15.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/1123/17