ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017р. Справа № 914/489/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ ДЖЕСТ», м.Одеса

до відповідача: Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод», м.Стрий Львівської області

про визнання договорів поруки №2 та №3 припиненими

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ ДЖЕСТ», м.Одеса до Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод», м.Стрий Львівської області про визнання договорів поруки №2 та №3 від 18.06.2015р., укладених між ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» та ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» припиненими.

Ухвалою суду від 14.03.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 27.03.2017р. В судовому засіданні 27.03.2017р. оголошено перерву до 26.04.2017р. Ухвалою суду від 26.04.2017р. розгляд справи відкладено на 12.05.2017р. Ухвалою суду від 12.05.2017р. строк вирішення спору, за клопотанням відповідача, продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 24.05.2017р.

Представники сторін в судове засідання 24.05.2017р. зявились, їм розяснено права згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 24.05.2017р. підтримав раніше подану заяву (вх.№1707/17 від 13.04.2017р.) про заміну відповідача правонаступником у справі, в якій просив, у звязку з тим, що на виконання п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. №735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», філія «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод», в тому числі й у правовідносинах, що виникли із оспорюваних договорів поруки, замінити відповідача належним.

Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання заперечив, зазначивши, що ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» на даний час не припинено.

У відповідності до ст.25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Суд звертає увагу на те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» перебуває з 17.07.2014р. у стані припинення за рішенням засновників, проте запис про припинення юридичної особи у встановленому законом порядку не зроблено. Беручи до уваги вищенаведене, а також зважаючи на те, що до внесення до названого державного реєстру відповідного запису про припинення діяльності юридичної особи, вона, серед іншого, може виступати учасником судового процесу в загальному порядку, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» про заміну відповідача правонаступником слід відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 24.05.2017р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві та поясненнях (вх.№16853/17 від 12.05.2017р.). Ствердив, зокрема, що в червні 2015 року між позивачем та відповідачем ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» укладено два договори поруки. Оскільки зобовязання, з метою належного виконання якого укладено зазначені договори, припинено на підставі рішень господарського суду, за якими вимоги кредитора вважаються погашеними, а боржник ТзОВ «Трейн Укрейн» припиненим, ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» звернулось до суду із вимогою про визнання укладених між сторонами договорів поруки припиненими. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.05.2017р. проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у поданому ним відзиві (вх.№15417/17 від 26.04.2017р.). Зокрема, зазначив, що зазначені договори поруки укладено з метою належного виконання зобовязання боржника у разі, якщо воно не буде виконано ним у встановлений договором порядок та строки. Такі договори діють до повного виконання зобовязання, що ними забезпечене. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити.

Інших заяв чи клопотань сторонами не подано.

Суд, беручи до уваги встановлений ст.69 ГПК України строк вирішення спору, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ ДЖЕСТ» (поручитель за договором, позивач по справі), Державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод» (кредитор за договором, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» (боржник за договором) укладено договір поруки №2 від 18.06.2015р., за яким поручитель поручився перед кредитором, солідарно з боржником, за виконання обовязку ТзОВ «Трейн Укрейн», що виникли з договору оренди вагонів №174П-ЦВСВ (ВЕ-12.171)ю від 29.02.2012р. про заміну сторони у договорі оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р. (далі основний договір), який був укладений між кредитором та боржником (п.1.1). У відповідності до п.2 вказаного договору, поручитель відповідає перед кредитором тільки за погашення заборгованості боржника в розмірі 2342970,21грн.

Окрім цього, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ ДЖЕСТ» (поручитель за договором, позивач по справі), Державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод» (кредитор за договором, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» (боржник за договором) укладено договір поруки №3 від 18.06.2015р., за яким поручитель поручився перед кредитором, солідарно з боржником, за виконання обовязку ТзОВ «Трейн Укрейн», що виникли з договору оренди вагонів №СВРЗ-06-03-12/37/ю від 16.11.2012 р. (далі основний договір), який був укладений між кредитором та боржником (п.1.1). У відповідності до п.2 вказаного договору, поручитель відповідає перед кредитором тільки за погашення заборгованості боржника в розмірі 2265848,64грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 01.12.2015р. по справі №914/3385/15 про банкрутство ТзОВ «Трейн Укрейн» встановлено, що між Державним підприємтсвом «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» (орендодавець за договором), Державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод» (новий орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» (орендар за договором) укладено договір №174П-ЦВСВ (ВЕ-12.171)ю від 29.02.2012р. про заміну сторони у договорі оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р., укладеному між ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» та ТзОВ Трейн Укрейн, за яким ДП Стрийський вагоноремонтний завод передано права та обовязки орендодавця за договором оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р. За вказаним договором боржнику передано в оренду 731 одиницю вагонів (п.1.3), за оренду яких боржник належним чином не розраховувався, у звязку з чим його заборгованість станом на 01.10.2015р. склала 3495451,95грн., що підтверджується актами приймання-передачі, актами виконаних робіт, актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2015р. та розрахунком заборгованості станом на 01.11.2015р.

Також між Державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод» (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» (орендар за договором) укладено договір оренди вагонів №СВРЗ-06-03-12/37/ю від 16.11.2012 р. та ряд додаткових угод до нього, на виконання умов якого кредитор передав боржнику в тимчасове платне користування 209 одиниць вагонів (п. 1.4), із сплатою орендної плати за добу одного вагона в розмірі 120,00 грн. (п. 3.2), проте боржник у встановлений п.3.7 договору строк своєчасно та в повному обсязі за оренду та технічне утримування вагонів не розраховувався, у нього станом на 01.10.2015р. виникла заборгованість в розмірі 4531697,67грн., що підтверджується актом приймання-передачі вагонів, розрахунками орендної плати, актами виконаних робіт, актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2015 р. та розрахунком заборгованості станом на 01.11.2015р.

Вказаною ухвалою суду такі вимоги ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», серед іншого, визнано та внесено до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Згідно з ухвалою господарського суду Львівської області від 11.10.2016р. у справі №914/3385/15 про банкрутство ТзОВ «Трейн Укрейн», вимоги Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» на суму 8036123,77грн. (в т.ч. 2436,00грн. судового збору) вважаються погашеними, як такі, що не задоволені за недостатністю майна. Судом також ухвалено ліквідувати Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» , а провадження у справі про його банкрутство припинено.

Відтак, 21.10.2016р. у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №7037389 про те, що ТзОВ «Трейн Укрейн» припинено за судовим рішенням.

Не зважаючи на це, відповідач звернувся до ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» із вимогою вих.№ЮВ-14-ЛР від 10.01.2017р. про погашення заборгованості в розмірі 3398818,85грн. на виконання зобовязань за договором оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р., договором №174П-ЦВСВ (ВЕ-12.171)ю від 29.02.2012р. про заміну сторони у вказаному договорі, а також договору поруки від 18.06.2015р.

Позивач, однак, стверджує, що з припиненням основних зобовязань, що виникли на підставі договорів оренди вагонів, відповідні договори поруки також є припиненими, що й зумовило звернення до суду із відповідним позовом.

Водночас, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог вважаючи, що порука не може вважатись припиненою, оскільки зобовязання, з метою забезпечення належного виконання яких укладено відповідні договори, не виконано.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як визначено ч.ч. 1, 5 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, ухвалою господарського суду Львівської області від 01.12.2015р. по справі №914/3385/15 встановлено, що заборгованість ТзОВ «Трейн Укрейн» перед ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» станом на 01.10.2015р. склала 3495451,95грн. за договором №174П-ЦВСВ (ВЕ-12.171)ю від 29.02.2012р. про заміну сторони у договорі оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р., та 4531697,67грн. за договором оренди вагонів №СВРЗ-06-03-12/37/ю від 16.11.2012 р. та ряд додаткових угод до нього.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором.

Водночас, суд звертає увагу на те, що порука, у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У ч.1 ст.598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, у відповідності до ст.609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Як вже зазначалось, згідно з ухвалою господарського суду Львівської області від 11.10.2016р. у справі №914/3385/15 вимоги Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» до ТзОВ «Трейн Укрейн», в тому числі й ті, щодо заборгованостей, що виникли внаслідок неналежного виконання останнім зобовязань за договором №174П-ЦВСВ (ВЕ-12.171)ю від 29.02.2012р. про заміну сторони у договорі оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р., а також договором оренди вагонів №СВРЗ-06-03-12/37/ю від 16.11.2012 р. та ряд додаткових угод до нього, вважаються погашеними, як такі, що не задоволені за недостатністю майна.

Окрім того, ТзОВ «Трейн Укрейн» припинено, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд також звертає увагу на те, що у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч.4).

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016р. у справі №6-1844цс15 зазначено, що порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Так, згідно правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Суд звертає увагу на те, вимогу про погашення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання ТзОВ «Трейн Укрейн» зобовязання за договором №174П-ЦВСВ (ВЕ-12.171)ю від 29.02.2012р. про заміну сторони у договорі оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р. предявлено відповідачем поручителю ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» по спливу більш як річного строку з моменту встановлення ухвалою господарського суду Львівської області від 01.12.2015р. по справі №914/3385/15 про банкрутство ТзОВ «Трейн Укрейн» невиконаних ним зобовязань перед ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», а також відсутності в матеріалах справи доказів про те, що вимогу до поручителя про виконання зобовязань, що виникли внаслідок неналежного виконання боржником зобовязань за договором оренди вагонів №П/ЦВСВ (ВЕ-08.685)ю від 15.12.2008р. взагалі предявлено.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази, які би свідчили про те, що у встановлений законом строк ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» зверталось до суду із позовом про виконання ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» зобовязань забезпечених договорами поруки.

Суд також звертає увагу на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012р. у справі №6-69цс11, про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 5, 11, 15, 31 ЦПК України).

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про припинення поруки, встановленої договорами поруки №2 та №3, укладеними 18.06.2015р. між ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ», ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» та ТзОВ «Трейн Укрейн». За таких обставин позовні вимоги ТзОВ «ТУ ДЖЕСТ» підлягають до задоволення шляхом визнання припиненою поруки, що виникла на підставі договорів поруки №2 та №3 від 18.06.2015р.

Згідно з ч.1 ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3200,00грн., зважаючи на обєднання у позові двох вимог немайнового характеру, слід покласти на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договорів поруки №2 та №3, укладеними 18.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТУ ДЖЕСТ», Державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн».

3. Стягнути з Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» (Львівська область, м.Стрий, вул.Зубенка, буд.2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУ ДЖЕСТ» (м.Одеса, Фонтанська дорога, буд.49; ) 3200,00грн. судового збору.

4. Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 29.05.2017р.

Суддя Щигельська О.І.