РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа №910/5473/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавор-Алянс»

Про стягнення 43 975,99 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавор-Алянс» (далі - відповідач) про стягнення 43 975,99 грн. заборгованості.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу адвоката на суму 4397,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.17. порушено провадження у справі № 910/5473/17 та призначено її до розгляду на 11.05.17.

10.05.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 11.05.17. розгляд справи було відкладено на 07.06.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Позивач в судове засідання 07.06.17. не з'явився, проте, 01.06.17. через відділ діловодства суду подав заяву про розгляд справи буз його участі.

Відповідач в судове засідання 07.06.17. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/5473/17.

В судовому засіданні 07.06.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.17. між позивачем (далі - Перевізник) та відповідачем (далі - Експедитор) було укладено Договір № 190117 транспортного перевезення (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Договір регулює взаємовідносини сторін щодо організації міжнародних та внутрішніх перевезень і транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) вантажів автомобільним транспортом, коли ініціатором таких перевезень являється одна зі сторін, що виступає за дорученням замовника (Експедитор), та друга сторона, яка виступає за дорученням Перевізника, з якими вони уклали відповідні договори чи працюють за окремими дорученнями, заявками та замовленнями.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 з моменту підписання і діє весь період співробітництва сторін.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з перевезення вантажів.

На кожну транспортно-експедиторську послугу оформлюється транспортне Замовлення (заявка), що складається у письмовій формі, підписується уповноваженою особою Експедитора і передається Перевізнику в тому числі за допомогою факсимільного зв'язку або по електронній пошті (п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору розмір плати за перевезення визначається за згодою сторін та вказується в транспортному Замовленні (заявці) і може змінюватися за взаємною письмовою згодою сторін в залежності від зміни умов перевезення вантажу, виходячи із ситуації на транспортному ринку.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунки між сторонами за даним Договором відбуваються в безготівковому порядку, шляхом оплати Експедитором, за рахунок коштів свого Клієнта, виставлених Перевізником рахунків протягом 30-ти банківських днів з моменту отримання оригіналів наступних, оформлених належним чином, документів:

рахунок на виконані послуги;

оригінал СМR з підписом і печаткою вантажоодержувача та датою розвантаження (зазначенням браку/недостачі якщо вони мали місце) та митних органів (при міжнародних перевезеннях).

акт виконаних робіт, договір, замовлення; копія СМR з печаткою Перевізника; контрольний лист прибуття/відбуття;

У випадку, якщо в СМR вантажоодержувачем зазначено про виявлення браку/недостачі і, у випадку його складання, складений акт виявлення браку/недостачі, Експедитор зобов'язаний надати даний акт Перевізнику. В цьому випадку, навіть за умови надання усіх необхідних для оплати документів, Експедитор має право відкласти оплату до з'ясування всіх обставин, що спричинили брак/недостачу та пред'явлення претензій зацікавленими сторонами.

В п. 4.3 Договору сторони погодили, що Перевізник зобов'язаний виписувати рахунок фактуру, та акт виконаних робіт на день розвантаження, відповідно до записів в СМR. В іншому випадку зазначені документи вважаються неналежно оформленими та до оплати не приймаються.

19.01.17. на адресу Перевізника, електронною поштою, надійшла Заявка №17 на виконання міжнародного перевезення. За умовами Заявки, перевізником мало бути здійснене перевезення за маршрутом общ. Ехінген (Німеччина) - м. Харків. Вартість перевезення, згідно Заявки склала 1500,00 Євро.

Перевезення було виконане позивачем, про що свідчить CMR № 929343

За відсутності приміток у графі 24 CMR та наявність відтиску печатки та підпису вантажоодержувача в цій графі, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Перевізником прийнятих за Договором зобов'язань з перевезення на суму 1500,00 Євро.

За умовами вказаної Заявки оплата здійснюється в національній валюті України, за курсом НБУ, встановленим на 19.01.17. Оплата здійснюється безготівковим розрахунком, через 14 днів після вивантаження автомобіля, за умови направлення оригіналів документів.

Розвантаження, згідно даних Графи 24 CMR відбулося 26.01.17.

Обумовлені Заявкою оригінали документів були направлені на адресу відповідача поштовим перевізником ТОВ «Нова Пошта» за Експрес-накладною №1762. Згідно даних сервісу відстеження ТОВ «Нова Пошта», що обліковується в мережі Інтернет, за адресою https://novaposhta.ua (за даним номером експрес-накладної) розміщена інформація про те, що вказане відправлення було отримане адресатом 03.02.17. об 11 год. 25хв. у відділенні №30, що знаходиться у м. Біла Церква, по вул. Турчанінова, 11.

Отже, з урахуванням вказаного, строк оплати є таким, що настав.

Оскільки відповідач не оплатив грошові кошти за здійснене позивачем перевезення, вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором перевезення.

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем вартість послуг з перевезення позивачу оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 1500 Євро, що за курсом НБУ, встановленим на 19.01.17., становить (29,317325 грн. * 1500 Євро) 43 975,99 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 43 975,99 грн. грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 4 397,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, суд встановив наступне.

20.03.17. між позивачем (далі - Довіритель) та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем (далі - Повірений, Адвокат) було укладено Договір доручення, відповідно до якого (п. 1.1) Повірений зобов'язався від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ «Фавор-Альянс». З цією метою здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (4 год.) Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год.). Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (5 годин). Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді, в т.ч. підготувати процесуальні документи на виконання ухвал суду, надавати письмові пояснення, тощо (11 год.).

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору за вчинення дій, передбачених п. 1.1 Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 4397,00 грн.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.03.17. сторони підтвердили виконання сторонами зобов'язань за означеним договором доручення.

Квитанцією до прибуткового касового ордера Довірителем сплачено Повіреному 4397,00 грн. за договором доручення № б/н від 20.03.17. Вказана квитанція, на переконання суду, є належним доказом оплати витрат на правову допомогу.

Крім того, матеріали справи містять ордер серії ТР № 029227 на надання правової допомоги Лозою Віктором Миколайовичем ФОП ОСОБА_1 в Господарському суді міста Києва.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Разом з тим, судом враховано, що позивачем не подано доказів проведення адвокатом заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу.

Крім того, враховуючи те, що на виконання вимог ухвали суду від 06.04.17. про порушення провадження у справі № 910/5473/17, позивачем було подано коротенькі письмові пояснення по справі, суд вважає, що оплата за 11 годин за послуги адвоката щодо вчинення інших дій необхідних для розгляду справи в суді, в т.ч. підготовку процесуальних документів на виконання ухвал суду, надання письмових пояснень, є необґрунтованими, як і за 1 годину для досудового врегулювання спору.

Так, в силу ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та затверджених установчим з'їздом адвокатів України 17.11.12., порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 80 Рішення Європейського суду з прав людини від 12.10.2006 р. у справі за позовом «Двойних проти України» заявнику відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру.

Застосування при розгляді справи вищевказаного рішення можливе з огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Враховуючи викладене, беручи до уваги обмеження розміру оплати послуг адвоката, враховуючи судову практику про стягнення витрат на оплату послуг адвоката, а також розмір заявлених позовних вимог і задоволених позовних вимог, та всього викладеного вище, заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката підлягає задоволенню у сумі 2093,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавор-Алянс» (03148, м. Київ, вул. Героїв Космоса, б. 4; ідентифікаційний код 40676783) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 43 975 (сорок три тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 99 коп. - основного боргу, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору, 2 093 (дві тисячі дев'яносто три) грн. 80 коп. - витрат на оплату послуг адвоката.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.06.17

Суддя Т.М. Ващенко