КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р. Справа№ 910/6935/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Таболін О.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 у справі № 910/6935/16 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Національний банк України

про визнання припиненим кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.01.2017 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення длі справи, порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норме матеріального права, а тому Рішення підлягає скасуванню

Апелянт зазначає, що заборгованість у Євро становить 877,86 Євро за тілом, 332,89 Євро за відсотками та 869,17 грн за комісією, сума переплат після переведення кредиту у гривню становить 11 103,75 і залишок заборгованості за станом на 07.02.2017 становить 24 979,42 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Корсакова Г.В., судді: Скрипка І.М., Власова Ю.Л.) від 03.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 20.04.2017.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 31.05.2017 року.

Позивач, згідно з поданим до суду 11.04.2017 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач, згідно з поданими до суду 20.04.2017 року поясненями, додатково обґрунтував доводи викладені в апеляційній скарзі та зазначив, що залучення Національного банку України третьою особою у даній справі було здійснено судом першої інстанції на підставі ухвали від 25.01.2017 року втім як розгляд справи у зв'язку з цим було відкладено лише на 5 днів, тобто до 31.01.2017 року, що в порушення вимог статей 4-2, 4-3, 27 ГПК України, а також статті 51 Закону України «Про заставу» фактично позбавило можливості Національний банк України належним чином захистити свої права та інтереси в тому числі як заставодержателя у заставі якого перебували майнові права за кредитним договором ФОН ОСОБА_4, так і довести суду першої інстанції суттєві порушення умов Договору застави майнових прав, який, незважаючи на те, що його копія була залучена до матеріалів справи, місцевим господарським судом не досліджувались.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи відповідача, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме поштового повідомлення 069 Національним банком України 30.01.2017 року отримано ухвалу господарського суду міста Києва від 25.01.2017 року.

Також, колегія суддів вбачає за необхідне зазначити, що Національним банком України отримано 13.02.2017 року оскаржуване рішення та 13.03.2017 року ухвалу про порушення апеляційного провадження, проте Національний банк України не скористався своїм законним правом щодо надання пояснень та заперечень стосовно позивних вимог в справі 910/6935/16.

Третя особа до судового засідання, що відбулось 31.05.2017 року, не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників Позивач не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності Позивач є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

23.11.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позивач, Позичальник) укладено Кредитний договір №Ю1/КВ-07 (надалі - Договір), за умовами якого Банк надав позивачу кредитні кошти, в розмірі 750 000,00 грн.

30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (відповідач) та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк", відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ "Укрпромбанк" передає (відступає) AT "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ТОВ "Укрпромбанк", як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Згідно з п. 4.2. внаслідок передачі ТОВ "Укрпромбанк" ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ "Укрпромбанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У подальшому між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як Позичальником, та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як Кредитором, до Кредитного договору №Ю1/КВ-07 від 23.11.2007 року неодноразово вносились зміни та доповнення, шляхом укладення додаткових угод.

27.02.2015 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" укладено додатковий договір №5 до Кредитного договору, відповідно до якого сторони виклали умови договору в новій редакції, а саме, сторони змінили валюту виконання зобов'язання за Кредитним договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за Кредитним договором, розмір якої станом на дату укладення Додаткового договору №5 складає 13 312,87 Євро, з Євро на гривні за курсом = 15 грн. та встановленням цієї заборгованості в розмірі 199 693,05 грн. (п. 1 Договору№5).

Відповідно до п. 5 ст. 9 Додаткового договору №5 сторони домовились та погодили, що у випадку будь - яких розбіжностей між умовами Додаткового договору №5 та Кредитного договору або будь-якого спору стосовно тлумачення та/або застосування умов Додаткового договору №5 та/або Кредитного договору, умови Додаткового договору №5 мають переважну силу.

Додатковий договір №5 є невід'ємною частиною Кредитного договору, та набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом строку дії Кредитного договору (п. п. 6, 7 ст. 9 Кредитного договору).

Пунктом 1.1.1. Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених додатковим договором №5) передбачено, що надання кредиту здійснюється окремими траншами (частинами), в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 199 693,05 грн. зі сплатою плати за користування кредитом в розмірі 11% річних, в порядку визначеному Кредитним договором, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом не пізніше 22 листопада 2017 року включно.

Пунктом 1.1.2. Кредитного договору встановлено, що повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту у відповідності до зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Графіку, який викладений в Додатку №1 та є невід'ємною частиною Кредитного договору, але в будь - якому разі не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитом, вказаного в п. п. 1.1.1. Кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.3. Кредитного договору сплата процентів здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день погашення заборгованості за Кредитним договором в повній сумі, на рахунок №1501 в AT "Дельта Банк", МФО 380236.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання припиненим кредитного договору у зв'язку з його повним та належним виконанням з боку позивача.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачем належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором №Ю1/КВ-07 від 30.06.2010 року.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2015 року постановою Правління Національного банку України № 150 віднесено Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Як зазначає позивач, з метою виконання умов Кредитного договору він звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. із заявою про надання реквізитів для сплати заборгованості за Кредитним договором, проте відповідач відповіді на зазначену заяву не надав.

14.04.2015 року позивач повторно подав відповідачу звернення за вхідним реєстровим №2947608, яким просив надати реквізити для сплати заборгованості за Кредитним договором.

Вказане звернення відповідачем залишено без відповіді.

20.04.2015 року позивач звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО Кадирова В.В. із заявою про надання реквізитів для належного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

30.04.2015 року за вих. №05-1389 на адресу позивача надійшла відповідь на звернення, в якій було повідомлено, що наразі проходить перевірка правочинів, в тому числі тих, що надійшли до Банку під час проведення тимчасової адміністрації. Разом з тим, в листі від 30.04.2015 року зазначено, що у випадку будь- яких змін щодо умов кредитування, в тому числі стосовно зміни реквізитів погашення заборгованості за кредитним договором, Позичальника буде повідомлено додатково.

21.05.2015 року за вих. №2291 на адресу позивача надійшов лист, в якому зазначено, що перевірка правочинів, в тому числі, й того, що був укладений з Позивачем триває та зазначено про необхідність виконання зобов'язань за Кредитним договором в редакції, що діяла до моменту укладення Додаткового договору №5.

Як вказує позивач, відповідачем зобов'язання за Кредитним договором належним чином виконані не були, рахунки для погашення заборгованості не відкриті, що позбавило позивача можливості виконання зобов'язань з повернення грошових коштів.

Статтею 537 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

З метою належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського B.C. з метою внесення платежів на депозит нотаріуса, у зв'язку з ухиленням кредитора від прийняття виконання зобов'язань.

28.04.2015 року на депозитний рахунок нотаріуса позивачем було перераховано грошові кошти в розмірі 16 000 грн. (платіж за березень та квітень 2015 року).

Про факт внесення коштів на депозит нотаріуса позивач повідомив відповідача заявою, зареєстрованою відділенням AT "Дельта Банк", за вхідним №2990654.

27.05.2015 року за вих. №272/02-23 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським B.C. направлено лист на адресу відповідача та повідомлено про вчинення нотаріальних дій, прийняття коштів на депозит, та про право відповідача на отримання зазначених коштів.

26.08.2015 року Банк звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року у справі №910/22426/15 відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" до ФОП ОСОБА_4

Як вбачається із вказаного рішення, суд встановив: " враховуючи, що відповідач належним чином виконує умови кредитного договору шляхом внесення коштів у депозит нотаріусу в зв'язку з відмовою позивача від одержання належного виконання зобов'язання, позов ПАТ "Дельта Банк" є безпідставним і позивач не має права на дострокове стягнення заборгованості, оскільки умови кредитного договору не були порушені відповідачем".

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Позичальник вносив кошти на депозит приватного нотаріуса Войтовського B.C., а саме: 28 квітня 2015 року - 16 000,00 грн.; 27 травня 2015 року - 8 000,00 грн.; 28 серпня 2015 року - 8 000,00 грн.; 28 серпня 2015 року - 8 000,00 грн.; 28 серпня 2015 року - 8 000,00 грн.; 08 жовтня 2015 року - 14 500,00 грн.; 29 січня 2016 року - 51 500,00 грн.; 29 лютого 2016 року - 124 441,91 грн.; 04 березня 2016 року - 5,00 грн.; всього - 238 446,91 грн.

Позивач зазначає, що з моменту укладення Додаткової угоди №5 по 04 березня 2016 року (дата останнього платежу) минуло 370 календарних дня, за весь час користування коштами Банком мають бути нараховані відсотки в розмірі 18 136,35 грн.

Окрім того, пунктом 1.6 Додаткової угоди №5 Банком встановлено щомісячну комісію за управління кредитною лінією в розмірі 1 процент річних у гривні від фактичної суми заборгованості за кредитом, таким чином реальна процента ставка за кредитом склала 23 % річних (11 % проценти та 12 % річних комісія).

Відтак, позивач вказує, що за 370 календарних днів Банком має бути нарахована комісія в розмірі 20 602,62 грн.

Всього за вказаний період Позичальник має сплатити на користь Банку 38 738,87 грн., з яких 18 136,25 грн. проценти та 20 602,62 грн. комісія.

Як вказує позивач, за період з лютого 2015 по березень 2016 ним було сплачено на користь Банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 199 693,05 грн. та відсотки й комісії у розмірі 38 738,87 грн.

Таким чином, позивач стверджує про повне виконання перед Банком зобов'язань за Кредитним договором.

Доводи апелянта про те, що заборгованість у Євро становить 877,86 Євро за тілом, 332,89 Євро за відсотками та 869,17 грн за комісією, сума переплат після переведення кредиту у гривню становить 11 103,75 і залишок заборгованості за станом на 07.02.2017 становить 24 979,42 грн., колегія суддів вказаних доводів не приймає з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 додаткового договору №5 від 27.02.2017 року, відповідно до якого сторони виклали умови договору в новій редакції, а саме, сторони змінили валюту виконання зобов'язання за Кредитним договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за Кредитним договором, розмір якої станом на дату укладення Додаткового договору №5 складає 13 312,87 Євро, з Євро на гривні за курсом = 15 грн. та встановленням цієї заборгованості в розмірі 199 693,05 грн.

Тобто, сторони укладанням додаткового договору до погодили, що станом на дату укладення цієї угоди сума заборгованості становить саме 13312,87 Євро чи 199 693,05 грн. в гривневому еквіваленті.

10.02.2016 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського B.C. з запитом за вих., №02.3-153, в якому надав реквізити для перерахування коштів, що знаходились на депозиті нотаріуса, відтак, прийняв виконання зобов'язання, шляхом отримання від нотаріуса коштів з депозитного рахунку на рахунок ПАТ "Дельта Банк" для погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень статті 531 Цивільного кодексу України, боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 545 Цивільного кодексу України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

19.02.2016 року Банк звернувся до позивача із претензією про сплату заборгованості за Кредитним договором.

14.03.2016 року позивач звернувся до ПАТ "Дельта Банк" із запереченням на претензію, в якому повідомив про припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом повного виконання зобов'язань, проведеним належним чином та просив відповідача надати довідку про відсутність заборгованості позивача перед відповідачем та надати дозвіл на припинення договору іпотеки.

У зв'язку із неотриманням відповіді на вказане звернення позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання Кредитного договору припиненим.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічна правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 21.05.2012 р. № 6-20цс11.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на недійсність Додаткового договору №5 27.02.2015 року до Кредитного договору від 23.11.2007 року №Ю1/КВ-07.

У зв'язку з такими твердженнями, Банк звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним додаткового договору № 5 до кредитного договору № 101/КВ-07 від 23 листопада 2007 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.06.2016 р. у справі №910/5081/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вказане рішення залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2016 р.

Таким чином, заперечення відповідача не знайшли підтвердження зібраними у матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі № 910/6935/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі № 910/6935/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі № 910/6935/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі № 910/6935/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6935/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко