ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Справа № 910/19777/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Львова Б.М., Карабаня В.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиДочірнього підприємства Державна компанія "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду 21.03.2017 р.
у справі№910/19777/16
господарського судуміста Києва
за позовомМіністерства оборони України
доДержавна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"
простягнення суми
за участюГенеральної прокуратури України

за участю представників від:
позивачаГребеннюкова Ю.С.
відповідачаКупіна А.В.
від прокуратуриЩипка В.П.

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "УКРІНМАШ" про стягнення 782 310,85 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. (суддя Балац С.В.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 р. (судді: М.Г. Чорногуз, В.О. Зеленін, А.І. Тищенко) позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто пеню в сумі 521 540,56 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 7 823,11 грн.

Не погоджуючись із постановою та рішенням судів попередніх інстанцій, Дочірнє підприємство Державна компанія "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення господарського суду скасувати та передати справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 12.12.2014 р. між Міністерством оборони України, як замовником, (позивач) та державною госпрозрахунковою зовнішньоторговельною та інвестиційною фірмою "УКРІНМАШ", як постачальником, (відповідач) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням № 247/1/14/36 (Контракт), відповідно до предмету якого відповідач зобов'язується передати у власність позивача продукцію (товар), а позивач зобов'язується прийняти та оплатити її.

Умовами Контракту передбачено, що розрахунки за продукцію здійснюються шляхом попередньої оплати у розмірі до 100 % від вартості продукції за Контрактом.

Також, відповідно до умов Контракту, після здійснення попередньої оплати поставка має бути здійснена протягом 10 місяців з моменту перерахування коштів.

Поставка 5 одиниць техніки мала відбутися до 30.10.2015 р.

Додатковою угодою від 15.12.2015 р. № 3 сторони збільшили кількість продукції, що підлягала поставці до шести одиниць, передачу чотирьох з них передбачали здійснити до 30.10.2015 р., ще двох до 30.03.2016 р.

Додатковою угодою № 5 поставку двох одиниць погоджено поставити до 30.07.2016 р. замість раніше визначеної 30.03.2016 р.

У відповідності до п. 7.2 Контракту, за порушення строків поставки товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі одного відсотка від вартості непоставленого товару за кожен місяць прострочення поза встановлені Контрактом строки поставки. Загальна сума пені не може перевищувати п'яти відсотків вартості непоставленого товару.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок прострочення поставки продукції за контрактом на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням № 247/1/14/36 від 12.12.2014 р. він набув право вимагати від відповідача сплати 521 540,56 грн. пені.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарські суди виходили з того, що відповідно до вимог ст.ст. 231, 232 ГК України з відповідача підлягає стягненню пеня на підставі п. 7.2 контракту.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 218 ГК України визначено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, та яка може обчислюватись, зокрема, у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Пунктом п. 7.2 контракту сторони погодили, що за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 1 відсотка вартості непоставленої продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. Загальна сума пені не має перевищувати 5% вартості недопоставленої продукції.

На виконання умов Контракту позивачем здійснено попередню оплату в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 15.12.2014 р. № 247/1/627 на суму 24 946 793,00 грн.

Разом з тим, відповідачем здійснено поставку товару з порушенням строків, вказаних у Контракті, а саме: 17.07.2015 р. - відповідно до видаткової накладної від 17.07.2015 р. № 208 на суму 15 603 292,23 грн. (поставка 3-х комплексів "SPY ARROW", з ціною 1-го комплекту - 5 201 097,41 грн.).

Виходячи з вартості товару, з передачі якого допущено прострочення, судова колегія також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що з відповідача на користь позивача відповідно до п.7.2 Контракту підлягає стягненню пеня в сумі 521 540,56 грн.

Посилання відповідача на те, що прострочення поставки товару відбулось не з його вини, а з порушення умов контракту, укладеного між відповідачем та компанією "THALES OPTRONIQUE S.A.S", в частини щодо своєчасної поставки частини комплектів "SPY ARROW" колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до приписів ст. 42 ГК України підприємництво-це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, суди вірно зазначили, що укладений між відповідачем та компанією "THALES OPTRONIQUE S.A.S" контракт не впливає на обсяг прав та обов'язків сторін спору за укладеним між ними Контрактом №247/1/14/36 від 12.12.2014 р.

Стаття 233 Господарського суду України надає право суду зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Крім того, в силу ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення наведених норм кореспондуються з п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, відповідно до якої господарському суду надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, вправі зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільнити повністю боржника від їх сплати.

Статтею 14 Закону України "Про торгово-промислові палати України" закріплено повноваження Торгово-промислові палати України засвідчувати форс-мажорні обставини в країні.

Відповідно до ст. 14-1 вищезазначеного закону, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності.

Таким чином, посилання відповідача на висновок Торгово-промислової палати України від 10.12.2015 р. не може вважатись свідченням про настання форс-мажорних обставин для відповідача, адже, Торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) саме сертифікатами.

За таких обставин, зменшення розміру штрафних санкцій обґрунтовано не задоволено судами.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, таку як ухвалену при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Державна компанія "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. у справі № 910/19777/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді Б.Ю. Львов

В.Я. Карабань