ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017р. Справа № 914/631/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Кохановській Ю.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів

Про стягнення 16457,82грн. основного боргу, 457,09грн. пені, 241,40 грн. 3% річних, 813,01грн. інфляційних нарахувань

Представники сторін:

Від позивача : Барковський В. - представник,

Від відповідача : не з»явився.

Суть спору: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», м.Львів

звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів 16457,82грн. основного боргу, 457,09грн. пені, 241,40 грн. 3% річних, 813,01грн. інфляційних нарахувань. Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем норм Договору № 1360/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 20 лютого 2012 р., а також нормами ст.ст. 525, 526, 625, 549, 550, 551, 612 ЦК України, ст.ст.193, 231ГК України.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених у наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Представник позивача у судове засіданя 29.05.2017р. з»явився, позовні вимоги підтримав повністю, 25.05.2017р. через канцелярію суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи уточненого розрахунку заборгованості за період з 01.11.2015р. по 28.02.2017р. відповідно до якого основний борг відповідача перед позивачем становить 16457,82грн.

Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, вимог ухвал суду від 30.03.2017р., 24.04.2017р., 15.05.2017р. не виконав, витребуваних доказів не подав, хоча про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень суду вручених йому 21.04.2017р., 11.05.2017р. та 22.05.2017р.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Договір є обов'язковим до виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до норм ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний, зокрема оплатити прийняту енергію.

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Згідно з ст. 13 Закону України "Про теплопостачання" до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та позивачем 20 лютого 2012 р. укладено Договір № 1360/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді. Згідно з умовами цього Договору позивач зобов"язувався постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах у нежитлове приміщення-офіс (кв№2), розташоване по АДРЕСА_2. Відповідно до вимог п.п. 6.3. Договору відповідач зобов'язувався до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати позивачу вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження. Факт надання позивачем відповідачу послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді в опалювальних сезонах 2015/2016, 2016/2017 роках у нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 підтверджується актами включення системи теплоспоживання від 09.10.2015р, 11.10.2016р.

Поданий 25.05.2017р. представником позивача уточнений розрахунок основного боргу за період з 01.11.2015р. по 28.02.2017р., судом до уваги не береться, оскільки ним, фактично збільшено період стягнення заборгованості з 01.11.2015р. по 28.02.2017р., тоді як позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.01.2016р. по 28.02.2017р. Позивач з відповідно заявою про зміну предмету позову до суду звернувся після початку розгляду справи по суті, доказів її надіслання відповідачу не надав. Тому судом розглядається заявлена позивачем до стягнення заборгованість за теплову енергію в сумі 16457,82грн. за період з 01.01.2016р. по 28.02.2017р., а заява, у якій збільшено період стягнення не розглядається. Крім цього, в судовому засіданні представник позивача просив суд вважати заяву в якій збільшено період стягнення як уточнений розрахунок.

Як зазначено представником позивача у додаткових поясненнях від 15.05.2017р. у лютому 2016р. відповідачем було сплачено 4450грн. двома платежами: 1)1450грн. - 12.02.2016р та 3000грн. - 25.02.2016р. Станом на 31.12.2015р. у відповідача обліковувалася заборгованість в розмірі 4172,39грн. Період за який здійснено розрахунок боргу у справі 01.01.2016р. - 28.02.2017р. При здійсненні розрахунку позовних вимог, позивачем було частково зараховано оплату лютого в розмірі 4450грн. в погашення заборгованості попередніх періодів в хронологічному порядку її виникнення. Також від даної оплати було зараховано 123,57грн. в погашення пені. Відтак, в розрахунку основного боргу в графі «оплачено, грн.» за лютий 2016р. зазначено оплату в розмірі 154,04грн. Наступні оплати, які були здійсненні відповідачем, а саме: 04.05.2016р. в розмірі 5000грн., з них позивачем в погашення боргу зараховано 4378,51грн., а 621,49грн. в погашення пені, 24.02.2017р. в розмірі 2100грн. , з яких 1669,95грн. зараховано в погашення заборгованості та 430,05грн. в погашення пені.

Позивач стверджує, що заборгованість відповідача за надані послуги з постачання теплової енергії та приєднане теплове навантаження за період з 01.01.2016р. по 28.02.2017р., з урахуванням часткових оплат відповідача становить 16457,82 грн.

Вказані доводи позивача спростовуються наступним.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. (Правова позиція ВГСУ у постановах від 15.09.2011 № 5015/1494/11, від 15.02.2007 № 12/615, від 09.08.2016р. № 911/1079/16).

Сплачені відповідачем 25.02.2016р. грошові кошти в сумі 3000грн., в яких зазначено чітке призначення платежу:оплата за теплову енергію за січень 2016р. необґрунтовано частково зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, а саме, заборгованості, яка виникла станом на 31.12.2016р., (за лютий зараховано лише 154,04грн.), оскільки позивач не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Крім цього, позивачем неправомірно зараховано в погашення пені 621,49грн. та 430,05грн. з оплат, які були здійснені відповідачем 04.05.2016р. в розмірі 5000грн. та 24.02.2017р. в розмірі 2100 грн. відповідно, так як пеня за несвоєчасну оплату послуг не підлягає зарахуванню в порядку, встановленому ст.534 ЦК України, а застосовується в судовому порядку. Такий висновок суду відповідає висновку Вищого господарського суду України викладеному постанові від 14.05.2007р. у справі № 6/630.

У матеріалах справи відсутні та відповідачем на вимоги суду не подані докази, які б спростовували наявність його заборгованості перед позивачем у розмірі 12560,31грн. або свідчили про добровільне погашення цього боргу.Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткових оплат відповідача, які були ним здійснені 25.02.2016р. в розмірі 3000грн., 04.05.2016р. в розмірі 5000грн. та 24.02.2017р. в розмірі 2100 грн., підлягає 12560,31грн. основного боргу за період з 01.01.2016р. по 28.02.2017р.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 457,09грн. пені, 241,40грн. 3% річних, 813,01грн. інфляційних підлягають задоволенню частково, а саме: пеня в сумі 448,73грн. за період 16.09.2016р. по 15.03.2017р., 3% річних в сумі 61,02грн. за період з 16.02.2016. по 15.03.2017р., та інфляційні в сумі 342,08грн. з лютого 2016р. по березень 2017р., оскільки позивачем допущено арифметичні помилки при їх нарахуванні. При нарахуванні пені позивачем не було враховано, що у 2016р. було 366 днів, а також при її обчисленні позивачем помилково враховувався день часткової сплати відповідачем заборгованості, суму оплати зазначено меншою, аніж було сплачено відповідачем.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (79070, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) 12560,31 грн. основного боргу, 448,73грн. пені, 61,02грн. 3% річних, 342,08грн. інфляційних та 1194,22 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 01.06.2017 р.

Суддя Бортник О.Ю.