ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа № 920/1300/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Стеця М.Л. (довіреність №1-Д від 06.04.2017)

відповідача - не з'явився

третьої особи - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 16.03.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Ніка-МС", с. Товста, Білопільський район, Сумська область (вх. № 962 С/3) на рішення Господарського суду Сумської області від 27.02.2017 у справі № 920/1300/16

за позовом Фермерського господарства "Ніка-МС", с. Товста, Білопільський район, Сумська область

до Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, м. Суми

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, м. Білопілля, Сумська область

про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Фермерське господарство «Ніка-МС», с. Товста, Білопільський район, Сумська область звернулось до Господарського суду Сумської області із позовом до відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, м. Суми, в якому просив визнати укладеною з моменту набрання рішенням суду законної сили додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 загальною площею 50,3964 га, укладеного між ОСОБА_4 та Білопільською райдержадміністрацією 27.02.2006, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В заяві про уточнення позовних вимог від 18.01.2017, яка ухвалою суду від 30.01.2017 прийнята до розгляду, позивач просив суд визнати поновленим договір оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 загальною площею 50,3964 га, укладеного між ОСОБА_4 та Білопільською райдержадміністрацією 27.02.2006 терміном на 10 років, зареєстрованого у Білопільському відділенні Сумської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.02.2006 за №134 на умовах поданої ФГ «Ніка-МС» додаткової угоди в редакції, викладеній у заяві про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.01.2017 до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, м. Білопілля, Сумська область.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 27.02.2017 по справі № 920/1300/16 (суддя Коваленко О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим просить рішення Господарського суду Сумської області від 27.02.2017 у справі №920/1300/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані із розглядом даної справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017 о 12:00 год.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу (копія - вх. № 3872 від 07.04.2017, оригінал - вх. № 4198 від 18.04.2017), в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки вважає її безпідставною, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

11.04.2017 уповноваженим представником Фермерського господарства «Ніка-МС» - Стець М.Л. через канцелярію суду надані пояснення до апеляційної скарги (вх. № 4004), в яких позивач просить задовольнити апеляційну скаргу з підстав та обставин, викладених в даних поясненнях.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 розгляд справи відкладено на 16 травня 2017 р. о 14:30 год.

24.04.2017 відповідач звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі його представника (вх. № 4416).

16.05.2017 позивач звернувся до суду із заявою (вх. № 5068), в якій просив суд залучити до матеріалів справи докази направлення відповідачеві листа від 16.11.2015.

16.05.2017 третьою особою надано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 5072), в якому ОСОБА_3 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача без задоволення, посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 розгляд справи відкладено на 29 травня 2017 р. о 12:45 год.

29.05.2017 відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх. № 5557) про розгляд справи без участі його представника.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В даному випадку неявка представника відповідача не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 101 та пункту 7 частини другої статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні 29.05.2017 уповноважених представників позивача та третьої особи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 20.12.2005 № 832 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_4 із земель запасу на території Товстянської сільської ради та передбачено укладення договору оренди земельної ділянки площею 50,3964 га ріллі терміном на 10 років.

27.02.2006 проведено державну реєстрацію Фермерського господарства "Ніка-МС", засновником якого був ОСОБА_4.

27.02.2006 між Білопільською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір), відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 площею 50,3964 га терміном на 10 років.

Даний Договір зареєстровано у Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.02.2006 за № 134.

У пункті 38 Договору оренди сторонами було визначено підстави припинення дії договору, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб або примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи - орендаря; в інших випадках, передбачених законом.

Судом першої інстанції досліджено той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_4 помер, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 10.11.2013 (том 1 аркуш справи 44), а 03.02.2015 проведено загальні збори фермерського господарства «Ніка-МС», на яких прийнято рішення прийняти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спадщину Фермерське господарство «Ніка-МС», до членів господарства включено доньок - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, головою Фермерського господарства «Ніка-МС» обрано ОСОБА_8, право підпису документів від імені фермерського господарства без довіреності надано також ОСОБА_5

Реєстрацію нової редакції Статуту Фермерського господарства «Ніка-МС» проведено 06.02.2015 Реєстраційною службою Білопільського районного управління юстиції.

Згідно із частиною першою статі 781 Цивільного кодексу України договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі, зокрема, у разі смерті фізичної особи - орендаря.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря (фізичної особи - підприємця) після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Дані висновки містяться у постанові Верховного суду України від 16.12.2015 по справі № 6-375цс15.

В ході апеляційного розгляд справи колегія суддів встановлено, що умовами Договору оренди земельної ділянки, укладеного між Білопільською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_4 27.02.2006, не передбачено заборони переходу права на оренду в порядку спадкування до осіб, які використовують цю земельну ділянку разом із орендарем (пункт 41 Договору).

Таким чином, право на оренду спірної земельної ділянки, яка є предметом Договору від 27.02.2006, в даному спірному випадку після смерті орендаря у листопаді 2013 року, перейшло до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом із орендарем і є засновниками та учасниками позивача у справі - Фермерського господарства «Ніка-МС», що не суперечить вимогам Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

Згідно підпункту 12 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 за № 177/26662, Головне Управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, а відтак такими повноваженнями в межах Сумської області наділене Головне Управління Держгеокадастру у Сумській області, до якого, відповідно, перейшли права та обов'язки орендодавця земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 50,3964 га, яка передана в оренду по Договору.

Пунктом 8 Договору встановлено, що його укладено на 10 років - з 01.01.2006 по 31.12.2015. Після закінчення строку дії договору позивач має переважне право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі позивач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що маючи намір продовжити дію Договору на новий термін на тих же умовах, направив на адресу відповідача лист від 06.06.2016 разом з проектом відповідної додаткової угоди з посиланням на те, що ФГ «Ніка-МС» станом на 06.06.2016 продовжує використовувати спірну земельну ділянку та не отримувало від відповідача жодного листа чи рішення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відповідач, в свою чергу, листом від 05.07.2016 №28-18-0.8-8169/2-16 повідомив позивача про те, що ним пропущено строк, передбачений пунктом 8 Договору (за 30 днів до закінчення строку дії Договору), для звернення з такою заявою, а отже вважає, що дія Договору припинена з 01.01.2016. Більш того, додав, що земельна ділянка передана в користування громадянину України для ведення фермерського господарства.

Приймаючи рішення у даній справі господарський суд першої інстанції встановив відсутність правових підстав для задоволення позову щодо визнання поновленим Договору оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 загальною площею 50,3964 га, укладеного між ОСОБА_4 та Білопільською на умовах переважного права орендаря на поновлення Договору оренди землі від 27.02.2006, оскільки позивачем не дотриманий порядок реалізації переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, що зумовило висновок про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні заявленого позову, проте вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 759 Цивільного кодексу України відносини щодо оренди земельної ділянки регулюються законом. При цьому, частиною 6 статті 93 Земельного кодексу України, зокрема, передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі регулюються законом.

Так, Закон України «Про оренду землі» є спеціальним законом, який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи регулювання відносин з оренди землі в Україні.

Предметом спору у даній справі (з урахуванням уточнень, прийнятих судом першої інстанції до розгляду) є вимога позивача про визнання поновленим Договору оренди земельної ділянки від 27.02.2006 кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 50,3964 га на 7 років (пункт 1), з врахуванням умов Додаткової угоди, запропонованої позивачем (том 1 аркуш справи 47-53).

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Позовні вимоги заявлені з посиланням саме на наведений у частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» випадок продовження строку дії договору оренди.

Отже, в даному випадку підлягає встановленню наявність чи відсутність порушеного переважного права позивача на поновлення договору оренди за наведеними у частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» ознаками.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із статтями 13, 30 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані у статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з приписами частин 1-5 статті 33 вказаного Закону (у відповідній редакції) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 цього Закону передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 названого Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Відтак, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною 6 наведеної вище статті.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.02.2015 у справі №6-219цс14 та у справі № 6-10цс15, у постановах від 18.03.2015 у справі №6-3цс15 та у справі № 6-4цс15, у постанові від 13.04.2016 у справі №6-2027цс15

Як вже було зазначено вище, Договір оренди від 27.02.2006 укладений на 10 років з 01.01.2006 по 31.12.2015 (пункт 8). Після закінчення строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк і в цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що до закінчення строку дії спірного Договору, а саме 16.11.2015, він звернувся до відповідача із листом за вих. № 41, в якому запропонував укласти додаткову угоду до спірного Договору щодо його поновлення, надавши до цього листа проект додаткової угоди в трьох примірниках, проте відповідач залишив вказану пропозицію без відповідного реагування.

Лист за вих. № 41 від 16.11.2015 та докази його направлення відповідачеві надані позивачем суду апеляційної інстанції під час повторного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як зазначено у пункті 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Враховуючи те, що жодного обґрунтування причин неможливості подання додаткових доказів до суду першої інстанції заявником апеляційному суду не надано, а суд апеляційної інстанції не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини такого ненадання, тому наданий позивачем лист № 41 від 16.11.2015 в якості доказу направлення на адресу відповідача пропозиції щодо укладення додаткової угоди до спірного Договору щодо його поновлення у встановлений Договором термін колегією суддів відхиляється.

Частиною дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді, проте, як встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, в матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем бездіяльності уповноваженого органу щодо укладення додаткової угоди в судовому порядку.

Додаткова угода до Договору оренди землі про його поновлення не була укладена у місячний строк, тобто до 31.01.2016, у зв'язку з чим Договір оренди землі між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Отже, Договір оренди землі на земельну ділянку площею 50,3964 га кадастровий номер НОМЕР_1 закінчився ще 31.12.2015, у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено.

При цьому, колегія суддів погоджуючись із доводами відповідача та третьої особи, зазначає, що отримання у подальшому позивачем спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 Земельного кодексу України.

Користування спірною земельною ділянкою за її цільовим призначенням та сплата орендних платежів, на що звертає увагу суду позивач в своїй апеляційній скарзі, не може бути розцінене колегією суддів апеляційної інстанції як згода орендодавця на пролонгацію договору оренди. Крім того, жодних доказів в підтвердження внесення орендної плати за користування спірною земельною ділянкою позивачем до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі використання земельної ділянки після закінчення встановленого строку договору зі здійсненням оплати фактичного землекористування без належного правового та документального оформлення такого землекористування у встановленому законодавством порядку, без доказів своєчасного оскарження незаконних дій чи бездіяльності орендодавця щодо реалізації відповідного оформлення, не може перешкоджати власнику земельної ділянки (органу, який його представляє) розпорядитися земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області було видано наказ від 29.03.2016 № 18-461/16-16-СГ (том 1 аркуш справи 59) про надання земельної ділянки під кадастровим номером НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_3 в оренду з визначенням істотних умов: строк оренди 7 років, орендна плата у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Даний наказ не скасований та є чинним.

На підставі наказу від 29.03.2016 № 18-461/16-16-СГ, між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та громадянином ОСОБА_3 29.03.2016 було укладено Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 (том 1 аркуші справи 85-89), право оренди якої було підтверджено державою, шляхом відповідної реєстрації у Державному реєстрі прав, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою № 57492691 (том 1 аркуші справи 60-62).

Таким чином, відповідач, як орендодавець спірної земельної ділянки, розпорядився нею на користь третьої особи у справі, щодо якої позивач як у встановлений законодавчо строк, так і до моменту спірного волевиявлення орендодавця не здійснив дії з документального оформлення пролонгації договору оренди (зокрема, в судовому порядку), вчинення яких є обов'язковою умовою чинності його права оренди.

Позивач надав суду апеляційної інстанції копію листа-відповіді ГУ Держгеокадастру у Сумській області за вих. № 28-18-0.10-2381/2-16 від 15.02.2016, в якому останнє повідомило ФГ «Ніка-МС» про те, що після вивчення всіх необхідних питань, земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 50,39 га може бути включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу права оренди на них на земельних торгах. Цим листом позивача було додатково повідомлено про те, що перелік та оголошення про проведення конкурсних відборів з визначення виконавця земельних торгів, а також проведення земельних торгів та їх результати публікуються на офіційному веб сайті Держгеокадастру http://land.gov.ua/ у розділі «Земельні торги».

Зміст даного листа свічдить про те, що Головним управлінням Держгеокадастру в межах повноважень було розглянуто лише заяву ФГ «Ніка-МС» від 26.01.2016 щодо включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу права оренди на них на земельних торгах земельної ділянки орієнтовною площею 50,39 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Отже, вказаний лист не є належним та допустимим доказом на підтвердження вжиття позивачем заходів щодо реалізації переважного права на продовження дії спірного Договору оренди земельної ділянки на новий термін на тих же умовах у встановленому законом порядку.

За всіма обставинами справи вбачається недобросовісність саме позивача, як попереднього орендаря, яка виразилася у його бездіяльності у вирішенні даної спірної ситуації, в межах встановленого законом строку, в його очікуванні позитивного лише для себе результату.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону України "Про оренду землі" поширюється на випадки, коли земельна ділянка знову передається в оренду тим самим орендодавцем, але в даному випадку орендодавцем за Договором від 27.02.2006 була Білопільська районна державна адміністрація в особі голови Баличева В.П., а починаючи з 2015 року згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру в області (затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 №14, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 за № 177/26662) права та обов'язки орендодавця спірної земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 50,3964 га, переданою за спірним Договором в оренду, здійснює Головне Управління Держгеокадастру у Сумській області.

Вищезазначене також має наслідком неможливість застосування в даному спірному випадку переважного права орендаря на поновлення договору оренди, що врегульоване частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

За наданими до позовної заяви документальними доказами суд першої інстанції достовірно встановив, а позивач не спростував, що відповідач, як уповноважений у спірних орендних правовідносинах орган, у відповідь на лист позивача, повідомив останнього про припинення орендних правовідносин, у зв'язку із пропуском передбаченого пунктом 8 Договору терміну (за 30 днів до закінчення строку дії Договору).

Крім того, зі змісту уточненої позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що в проекті Додаткової угоди (пункт 1) позивач просить поновити договір оренди на 7 років, а річну орендну плату визначає у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 144556,23 грн. (пункт 2.4.1.).

Тобто, позивачем запропоновано змінити строк дії договору не на той самий строк, який був раніше ним встановлений (10 років), а поновити на 7 років, та встановити іншу ставку та інший розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, ніж ті, що були визначені в Договорі від 27.02.2006, що за своєю юридичною природою є пропозицією про внесення змін до договору оренди землі, на яку не поширюється дія статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Отже, запропонована позивачем редакція додаткової угоди містить змінені умови договору, що не відповідає приписам частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданий позивачем суду апеляційної інстанції акт від 11.10.2016, в якому представниками ФГ «Ніка-МС» (членами комісії у складі: ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12.) було обстежено орендовану земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 50,3964 га і встановлено факт того, що посіяний ФГ «Ніка-МС» соняшник був повністю на всій площі зібраний невідомою особою, до уваги колегією суддів не приймається, так як складений позивачем в односторонньому порядку.

Твердження позивача про те, що за наслідками розгляду заяви ФГ «Ніка-МС» про кримінальне правопорушення, за фактом крадіжки майна до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2016 внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України та розпочато кримінальне провадження, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України лише вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. В даному випадку факт наявності кримінального провадження не стосується предмета позову, і не має значення для вирішення даного спору по суті.

Відповідно частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявленого позову, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з того, що при реалізації приписів частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відбувається укладення нового договору, умови якого можуть бути змінені за згодою сторін; поновлення договору оренди земельної ділянки в порядку реалізації переважного права можливе виключно за наявності інших рівних умов з іншими особами - претендентами на право оренди спірної земельної ділянки; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди.

В даному випадку, за наслідками розгляду даного спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність події порушення переважного права позивача на поновлення на тих самих умовах і на той самий строк Договору оренди землі від 27.02.2006 з боку відповідача, а переважне право позивача на поновлення договору оренди за наведеними вище ознаками відповідачем не порушене, оскільки визначені законом умови для поновлення договору оренди земельної ділянки в порядку реалізації переважного права позивачем не дотримані; відповідач висловив свої заперечення щодо поновлення спірного Договору оренди; речове право на спірну земельну ділянку вже зареєстровано за третьою особою у справі, а спірний Договір не був продовжений на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у встановленому законом порядку. Відтак, право користування спірною земельною ділянкою позивача за Договором від 27.02.2006 є припиненим.

Водночас, колегія суддів зауважує, що з огляду на перебування спірної земельної ділянки в орендному користуванні третьої особи, то права позивача, які він визначив, як порушені, не будуть захищеними та відновленими належним чином за умови існування не спростованого у встановленому порядку права орендного користування іншої особи на цю земельну ділянку.

Таким чином, встановлені обставини справи не підпадають під дію частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою врегульовані питання поновлення договору оренди землі, а тому позовні вимоги (з урахуванням заяви про уточнення) із зазначених позивачем підстав є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача, з яких подана апеляційна скарга, не спростовують висновків місцевого господарського суду про відмову в позові, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття Господарським судом Сумської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі, через що правові підстави для його скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ніка-МС», с. Товста, Білопільський район, Сумська область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 27.02.2017 у справі № 920/1300/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.