ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" травня 2017 р.Справа № 916/3734/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства " Сбербанк";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський хлібозавод";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Одеський коровай

про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: 1) ОСОБА_1 довіреність №190 від 24.06.2016р.;

2) ОСОБА_2 довіреність №202 від 21.04.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність №б/н від 20.10.2016р.;

від третьої особи: ОСОБА_3 довіреність б/н від 20.09.2016р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії", назву якого, без здійснення реорганізації, було в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство „Сбербанк, звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський хлібозавод", в якій, згідно кінцевої заяви про зменшення розміру позовних вимог від 24.04.2017р. (т.9 а.с.133-137), просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «ОДЕСЬКИЙ КОРОВАЙ» перед ПАТ «СБЕРБАНК» за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року, загальний розмір якої станом на 28.08.2015 року становить 41 415 370,54 (сорок один мільйон чотириста пятнадцять тисяч триста сімдесят) російських рублів 54 копійки, з яких: заборгованість за кредитною лінією 41 415 370,54 російських рублів; та договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24 червня 2010 року, загальний розмір якої станом на 28.08.2015 року становить 8 412 249,00 (вісім мільйонів чотириста дванадцять тисяч двісті сорок девять) гривень, з яких: заборгованість за Кредитом - 8 412 248,97 гривень; проценти за користування кредитом 0,03 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 11.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 2979, а саме: комплекс, що розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14, що складається з: літери «А», «Б», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», «В», «в», - будівлі головного корпусу, загальною площею 5 867,7 кв. м.; літера «И» - навіс над рампою; літера «О», «П», - будівлі прохідної з автоматичним вагами, загальною площею 62,6 кв. м.; літера «Р» - навіс над автоматичними вагами; літера «К» - будівля мазутної насосної, загальною площею 49,8 кв. м.; літери «Л», «Ч» - будівлі котельної, загальною площею 301,8 кв. м.; літера «Ф» - будівля сараю для порожньої тари, загальною площею 62,9 кв. м.; літера «У» - будівля сараю для санінвентарю, загальною площею 13,4 кв. м.; літера «М» - будівля складу мокрого зберігання солі, загальною площею 113,3 кв. м.; літера «Ю», «Ш1» - будівлі дизельелектростанції, загальною площею 119,9 кв. м.; літера «Н» - будівля насосної, загальною площею 102,0 кв. м.; літера «Ш» - градирня, загальною площею 9,3 кв. м.; літера «Ц» - мазутоловушка; літера «Х1», «Х2», «Х3», «Х» - резервуари для мазута; VII зливна яма; VIII нульова ємкість; IX зливна ємність; IV димова труба; V резервуар для води; VI артезіанська свердловина; II вапняна яма; № 1-4, 6-8 - огородка; I вимощення, що належать на праві приватної власності ТОВ «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» шляхом набуття іпотекодержателем - ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СБЕРБАНК» права власності за ціною, визначеною судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз при проведенні судової оціночно-будівельної експертизи, а також визнати за ним право власності на вищевказаний комплекс та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання ПАТ «Одеський коровай» (боржник за кредитними договорами) умов договорів про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. №17-В/10 та №18-В/10, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.09.2015р. порушено провадження у справі №916/3734/15 із призначенням до розгляду в засіданні суду 23.09.2015р.

Вказаною ухвалою суду до участі у справі, з урахуванням положень ст. 555 ЦК України, оскільки іпотечним договором від 11.06.2014р. забезпечується виконання зобовязання Публічного акціонерного товариства Одеський коровай за укладеними між ним та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" кредитними договорами №17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р., до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Публічне акціонерне товариство Одеський коровай.

14.09.2015р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (т.2 а.с.1-3), згідно якого останній просить суд зупинити провадження у справі №916/3734/15 до розгляду повязаної з нею цивільної справи №520/543/15-ц за позовом ПАТ Кримхліб та ПАТ Сімферопольський комбінат хлібопродуктів до ФОП ОСОБА_5, ПАТ Одеський коровай, ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії про стягнення неустойки та розірвання додаткової угоди, а також за зустрічним позовом ПАТ „Одеський коровай до ПАТ Кримхліб, ПАТ Сімферопольський комбінат хлібопродуктів, ФОП ОСОБА_5, ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії про стягнення штрафу, визнання припиненими зобовязання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна.

23.09.2015р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с.93-94), згідно якого відповідач заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та недоведеними належними доказами.

У вказаному відзиві відповідач, фактично, наполягав на задоволенні поданого ним раніше клопотання про зупинення провадження у справі.

Судом у задоволенні вищевказаного клопотання про зупинення провадження у справі №916/3734/15 до розгляду повязаної з нею цивільної справи №520/543/15-ц в засіданні суду 23.09.2015р. було відмовлено у звязку з набранням законної сили ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015р, якою провадження у даній справі закрито.

Ухвалою суду від 25.09.2015р. у справі № 916/3734/15 за клопотанням представника відповідача було призначено комплексну судову експертизу (судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій та судову оціночно-будівельну експертизу), проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення вказаної експертизи було поставлено наступні питання:

1. Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай, умовами вказаних умовами вказаних кредитних договорів та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами станом на 25.09.2015 року?

2. Чи відповідає метод нарахування Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" процентів, пені за договорами про відкриття кредитної лінії №17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р. вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, умовам договорів про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р. та Положенню по кредитуванню ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», а також висновкам Верховного суду України, викладеним у постанові від 1.04.2015р. по справі №909/660/14 щодо нарахування пені у разі надання кредиту у іноземній валюті?

3. Яка ринкова вартість об'єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14), та є предметом іпотечного договору №2979 від 11.06.2014р.?

Ухвалою суду від 25.09.2015р. провадження у справі 916/3734/15 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду Одеської області.

08.10.2015р. матеріали справи №916/3734/15 для проведення призначеної у справі експертизи було направлено до вищевказаної експертної установи.

30.11.2016р. до суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертизи, складений 12.09.2016 року (т.9 а.с.2-16), з додаками до нього (т.9 а.с.17-38), разом із матеріалами справи №916/3734/15.

Згідно вказаного висновку експертом було здійснено дослідження щодо питань, які були віднесені до судової економічної експертизи, дослідження щодо 3 питання в частині виконання судової оціночно-будівельної експертизи здійснено не було.

Ухвалою суду від 07.12.2016р., з огляду на усунення підстав, які зумовили зупинення провадження у справі, провадження по справі №916/3734/15 було поновлено із призначенням розгляду в засіданні суду 21.12.2016р.

В судовому засіданні 21.12.2016р. представник відповідача надав суду клопотання про призначення у справі додаткової судової оціночно-будівельної експертизи (т.9 а.с.56-60), на вирішення якої ТОВ „Котовський хлібзавод просив суд поставити питання, яке було зазначено в ухвалі суду від 25.09.2015р.

Представник позивача в свою чергу заперечував проти задоволення вказаного клопотання, зазначивши, що оскільки експертною установою не було проведено основної судової оціночно-будівельної експертизи, підстави для призначення у справі додаткової експертизи відсутні.

Судом за результатами розгляду вказаного клопотання було відмовлено у його задоволенні з підстав, що безпосередньо викладені в ухвалі суду від 21.12.2016р.

Натомість, вказаною ухвалою від 21.12.2016р. у справі № 916/3734/15 призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення вказаної експертизи судом поставлено наступне питання:

- Яка ринкова вартість об'єкту нерухомості (цілісного майнового комплексу, який складається з будівлі головного корпусу літ. А, Б, Г, Д, Е, Ж, З, В, в загальною площею 5 867,7 кв.м., навісу над рампою літ. „И, будівлі прохідної з автоматичними вагами літ. О, П загальною площею 62,6 кв.м., навісу над автоматичними вагами літ. „Р, будівлі мазутної насосної літ. „К загальною площею 49,8 кв.м., будівлі котельної літ. Л, Ч загальною площею 301,8 кв.м., будівлі сараю для порожньої тари літ. „Ф загальною площею 62,9 кв.м., будівлі сараю для санінвентаря літ. У загальною площею 13,4 кв.м.; будівлі складу мокрого зберігання солі літ. М загальною площею 113,3 кв.м.; будівлі дизельелектростанції літ. Ю, Ш1 загальною площею 119,9 кв.м.; будівлі насосної літ. Н загальною площею 102,0 кв.м.; градирні літ. Ш загальною площею 9,3 кв.м., мазутоловушки літ. Ц, резервуарів для мазута літ. Х, Х1,Х2,Х3, зливної ями VІІ, нульової ємкісті VІІІ, зливної ємкісті ІХ, димової груби ІV, резервуара для води V, артезіанської свердловини VІ, вапняної ями ІІ, огорожі території №1-6, замощення І, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14 та є предметом іпотечного договору № 2979 від 11.06.2014р.?

Вказаною ухвалою провадження у справі №916/3734/15 зупинено до закінчення проведення експертизи.

30.12.2016р. матеріали справи №916/3734/15 для проведення судової експертизи направлені до вищевказаної експертної установи.

27.03.2017р. до суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судової оціночно-будівельної експертизи, складений 22.03.2017 року (т.9 а.с.92-106), з додатками до нього (т.9 а.с.108-112), разом із матеріалами справи № 916/3734/15.

Ухвалою суду від 31.03.2017р., з огляду на усунення обставин, які спричинили зупинення провадження у справі, провадження у справі № 916/3734/15 було поновлено із призначенням розгляду в засіданні суду 24.04.2017р.

24.04.2017р. до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо правових підстав звернення стягнення на предмет іпотеки (т.9 а.с.118-122), згідно яких останній зазначає, що у зв'язку з невиконанням Позичальником зобов'язань за кредитним договором Банком на адресу іпотекодавця було надіслано повідомлення-вимогу щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі відповідного застереження, що міститься в Договорі іпотеки (п.6.4.1. договору іпотеки), яке не було виконано відповідачем.

При цьому позивач вказує, що відповідачем оспорювався іпотечний договір, що, на його думку, свідчить про не визнання ним за позивачем можливості взагалі набути право власності на предмет іпотеки відповідно до згаданого іпотечного договору.

Так, ПАТ „Сбербанк у поданих поясненнях зазначає, що 29.05.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси було відкрито провадження у справі №523/8182/15-ц за позовом ТОВ «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» до АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ», ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство «Кримхліб», Публічне акціонерне товариство «Симферопольський комбінат хлібопродуктів» про стягнення штрафу, припинення іпотеки, припинення застави, виключення записів із реєстрів.

Тоді ж ухвалою від 29.05.2015 р. за заявою ТОВ «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» судом було прийнято заходи забезпечення позову, згідно яких було:

- накладено арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» (66300, Одеська обл., місто Котовськ. проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний номер 26364417) на праві власності та розташоване за адресою: Одеська область, місто Котовськ. проспект Перемоги, будинок 14(чотирнадцять);

- накладено арешт на рухоме майно (обладнання та інші основні засоби із зазначенням інвентарного номеру), яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» (66300, Одеська обл., місто Котовськ, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний номер 26364417) на праві власності, що підтверджується балансовою довідкою №18 від 11.06 2014р.;

- заборонено державним реєстраторами прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусами, як спеціальними субєктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав та нотаріусам, здійснювати будь які реєстраційні дії з рухомим майном (обладнання та інші основні засоби), яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» (66300, Одеська обл., місто Котовськ, проспект Перемоги, будинок 14. ідентифікаційний номер 26364417);

- заборонено державним реєстраторами прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусами, як спеціальними субєктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав та нотаріусам, здійснювати будь які реєстраційні дії з нерухомим майном, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» (66300, Одеська обл., місто Котовськ, проспект Перемоги, будинок 14. ідентифікаційний номер 26364417), та розташоване за адресою Одеська область, місто Котовськ, проспект Перемоги, будинок 14 (чотирнадцять).

Позивач вказує, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2016р. вищевказану позовну заяву ТОВ «КОТОВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» було залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову, які були накладені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2015 року.

При цьому зауважує, що станом на теперішній час не скасовано записи про заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусами, як спеціальними субєктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав здійснювати будь які реєстраційні дії з нерухомим майном, яке належить відповідачу та розташоване за адресою Одеська область, місто Котовськ, проспект Перемоги, будинок 14 в Державному реєстрі речових прав.

Відтак, з урахуванням викладеного, вказує на те, що за наявності судового спору щодо дійсності договору іпотеки та наявністю заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусам, як спеціальним субєктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, він не міг використати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та зареєструвати за собою право власності щодо предмету іпотеки.

Саме тому, для захисту своїх законних прав та інтересів він змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

Між тим, ПАТ „Сбербанк, посилаючись на ч. 1 статті 37 Закону України „Про іпотеку, зазначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки третьою особою та відповідачем порушено умови укладених з ним договорів, він має право в силу положень іпотечного договору, ч.2 ст. 16 ЦК України, ст. 33, ст. 36, ст. 37 Закону України "Про іпотеку" звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

З огляду на викладені обставини, просить суд в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Крім того, як вже було зазначено вище, позивачем до суду 24.04.2017р. було подано кінцеву редакцію заяви про зменшення розміру позовних вимог (т.9 а.с.133-137).

В обґрунтування подання такої заяви ПАТ „Сбербанк зазначає, що в ході розгляду справи №916/3734/15, заборгованість боржника за договорами про відкриття кредитних ліній була зменшена за рахунок прийняття заставного майна у власність банку за судовими рішеннями, прийнятими в рамках господарських справ №916/3731/15, № 916/3733/15, №916/3732/15.

В свою чергу представником відповідача 24.04.2017р. до канцелярії суду було подано відзив на позов (т.10 а.с.1-8), згідно якого останній, заперечуючи проти його задоволення, посилаючись на постанови ВСУ від 30.03.2016р. у справі № 6-1851цс15 та від 21.09.2016р. по справі № 6-1685цс16, зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності в судовому порядку не передбачено ані умовами іпотечного договору, ані приписами Закону України „Про іпотеку та інших нормативно-правових актів.

При цьому зауважує про невчинення позивачем жодних дій, направлених на врегулювання спору в обраний ним спосіб захисту в позасудовому порядку.

Крім того у поданому відзиві відповідач вказує на недоведеність позивачем сум заборгованості, що в свою чергу унеможливлює розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 24.04.2017р. оголошено перерву до 10.05.2017р.

В засіданні суду 10.05.2017р. представником відповідача було надано відзив на заяву про зменшення розміру позовних вимог (т.11 а.с.5-7), згідно якого останній стверджує, що позивач повністю завершив врегулювання спору шляхом реєстрації права власності, що підтверджується відповідними інформаційними довідками від 23.02.2017р.

Відтак, вважає, що договори про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р., є припиненими.

Крім того, відповідач вважає, що припиненою є і іпотека за договором іпотеки від 11.06.2014р., з моменту реєстрації права власності (22.02.2017р.) в порядку ст. ст. 33-39 Закону України „Про іпотеку.

При цьому зазначає, що в силу ч. 4 ст. 36 Закону України „Про іпотеку, вимоги банку щодо виконання зобовязання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, є неправомірними.

З урахуванням викладеного, відповідач у задоволенні позову з урахуванням зменшення його розміру, просить суд відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 10.05.2017р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням їх уточнень, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

При цьому надав усні пояснення, згідно яких зазначив, що посилання відповідача на норми ст.36 Закону України "Про іпотеку" не можуть бути застосовані при вирішенні спору, оскільки право власності на предмет іпотеки набуто на підставі рішення суду, а не в позасудовому порядку.

Представник відповідача в свою чергу проти задоволення позовних вимог з урахуванням зменшення їх розміру заперечував, підтримав позицію, викладену у поданих до суду відзивах, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В засіданні суду 10.05.2017р., з огляду на необхідність додаткового дослідження матеріалів справи, оголошено перерву до 22.05.2017р.

Ухвалою суду від 22.05.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника відповідача було продовжено на пятнадцять днів.

В судовому засіданні 22.05.2017р. з огляду на необхідність додаткового витребування доказів, оголошено перерву до 29.05.2017р.

26.05.2017р. до канцелярії суду від представика позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі (т.11 а.с.18-22), згідно якого останній зауважує, що за рахунок прийняття предметів іпотек у власність банку за судовими рішеннями по справам №916/3731/15, 916/3732/15 та 916/3733/15 заборгованість ПАТ «ОДЕСЬКИЙ КОРОВАЙ» за договором про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 від 24.06.2010 року та договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010 року, яка була розрахована станом на 28.08.2015 року, була частково погашена та становить:

- за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року - 41 415 370,54 (сорок один мільйон чотириста пятнадцять тисяч триста сімдесят) російських рублів 54 копійки, з яких: заборгованість за кредитною лінією 41 415 370,54 російських рублів;

- за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24 червня 2010 року - 8 412 249,00 (вісім мільйонів чотириста дванадцять тисяч двісті сорок девять) гривень з яких: заборгованість за Кредитом - 8 412 248,97 гривень; проценти за користування Кредитом 0,03 гривень.

Вказаними поясненнями позивач просить суд задовольнити позов з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В засіданні суду 29.05.2017р. у звязку із необхідністю надання можливості представнику відповідача ознайомитися з додатковими доказами, що надійшли від позивача, оголошено перерву до 30.05.2017р.

В судовому засіданні 30.05.2017р. представником відповідача було надано письмові пояснення по справі з врахуванням поданих позивачем 29.05.2017р. документів (т.11 а.с.81-82), згідно яких зазначає, що позивач під час здійснення конвертації іноземної валюти у національну валюту гривню України, до пояснень „інформація про курси іноземних валют станом на 22.02.2017р. та на 13.03.2017р. застосував курси іноземних валют станом на 22.02.2017р. та на 13.03.2017р., тоді як нерухоме майно, фактично, перейшло у власність позивача в інші дати.

При цьому відповідач вказує, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, обєкти нерухомості, що були предметом спору в рамках справи №916/3731/15 та № 916/3733/15 перейшли у власність позивача 21.02.2017р., а не 22.02.2017р., в рамках справи №916/3732/15 перейшли у власність позивача 09.03.2017р., а не 13.03.2017р.

Відтак, відповідач зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України, а також з огляду на обставини справи, днем погашення суми боргу слід вважати день прийняття у власність обєктів нерухомості позивачем по справі, з урахуванням чого вважає, що фактичне погашення суми заборгованості має відбутись за курсом іноземних валют станом на 21.02.2017р. та на 09.03.2017р., тобто коли позивач, фактично, прийняв у власність обєкти нерухомості, а не тоді, коли позивач самостійно з невідомих причин вирішив відобразити відповідне погашення суми боргу.

З урахуванням викладених обставин, на думку відповідача, позивачем було здійснено невірний розрахунок погашеної суми заборгованості, що має наслідком невірне визначення остаточної суми заборгованості на поточну дату по справі № 916/3734/15.

В засіданні суду 30.05.2017р. представники сторін в повному обсязі підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередніх судових засіданнях, наполягали на їх задоволенні.

Представник третьої особи (Публічного акціонерного товариства Одеський коровай) заперечував проти задоволення, заявлених ПАТ „Сбербанк позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, а також з огляду на імперативні вимоги ст. 39 Закону України „Про іпотеку щодо предмету доведення та змісту рішення, суд вказує наступне.

Оцінюючи наявність заборгованості, у часткове погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки та банківську діяльність, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 49 Закону України Про банки і банківську діяльність, як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, а саме: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно вимог цієї ж статті Закону, Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. При цьому, при наданні кредитів банк зобов'язаний додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Крім того, Законом передбачено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобов'язання, якщо це передбачено угодою.

Згідно зі статтями 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором. Також позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором. Відповідно до п. 1 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Нормами ст. 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2010р. між ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії (Банк) та ВАТ „Одеський коровай, правонаступником якого є ПАТ „Одеський коровай (Позичальник), було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 (т.1 а.с.9-26) та договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 (т.1 а.с.93-101).

За умовами кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 Позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) було надано кредитні кошти, Позичальник в свою чергу зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку Кредит у терміни, встановлені договором та виконати інші його умови (п. 1.1. договорів).

До договору № 17-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено низку додаткових угод, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1а.с.34-37), додаткову угоду № 2 від 13.08.2010р. (т.1а.с.38), додаткову угоду №3 від 30.08.2010р.(т.1а.с.39-42), а також договори про внесення змін № 4 від 20.12.2010р. (т.1 а.с.49-50), № 5 від 08.02.2011р. (т.1 а.с.51-52), № 6 від 12.09.2011р. (т.1а.с.57-60), № 7 від 05.01.2012р. (т.1 а.с.62-63), № 8 від 21.03.2012р. (т.1а.с.64-72), № 9 від 22.05.2012р. (т.1а.с.74-75), № 10 від 07.08.2012р. (т.1а.с.76-77), № 11 від 15.11.2012р. (т.1а.с.78), № 12 від 21.06.2013р.(т.1а.с.79-81), №13 від 03.12.2013р. (т.1а.с.84-89), № 14 від 19.02.2014р. (т.1 а.с.91-92).

Згідно з п. 8.1. кредитного договору № 17-В/10 Позичальник зобовязується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, зазначений у п. 1.2. цього Договору. В остаточній редакції п. 1.2. Кредитного договору, викладено в договорі про внесення змін №13 від 03.12.2013 року.

Розмір процентної ставки за користування Кредитом, наданим відповідно до Кредитного договору, визначено в п. 1.3. договору (в редакції договору про внесення змін № 8 від 21.03.2012 року).

Водночас, до договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1 а.с.105-106), договір про внесення змін № 3 від 20.12.2010р.(т.1а.с.112), № 4 від 08.02.2011р. (т.1а.с.113), № 5 від 12.09.2011р. (т.1а.с.117-118), № 5 від 14.06.2011р. (т.1а.с.119), № 6 від 16.06.2011р. (т.1а.с.220), № 7 від 03.10.2011р. (т.1а.с.121), № 8 від 05.01.2012р. (т.1а.с.122), № 9 від 21.03.2012р. (т.1а.с.123-127), № 10 від 28.04.2012р. (т.1а.с.128), № 11 від 22.05.2012р. (т.1а.с.129), № 12 (т.1а.с.130), № 13 (т.1а.с.131), № 14 від 21.06.2013р. (т.1а.с.132-133), № 15 від 03.12.2013р. (т.1а.с.135-137).

Розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 18-В/10 від 24.06.2010р. визначено в п. 1.3. договору (в редакції Договору про внесення змін № 9 від 21.03.2012 року).

Як встановлено судом, на виконання умов вищевказаних договорів відповідачу було надано кредит у передбаченій договорами сумі.

Згідно з п.8.1 кредитних договорів, які за змістом є ідентичними, Позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього Договору.

Позичальник має право достроково повернути закрити ліміт Кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за Кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дострокового закриття ліміту Кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за Кредитною лінією, він повідомив про це Банк (п.8.2 договорів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в порушення умов кредитних договорів, відповідач, починаючи з грудня 2014р., перестав сплачувати проценти та тіло кредиту.

Згідно з пп. д п.8.3 договорів, Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договорами, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цими договорами та або договором/ами забезпечення у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цими договорами.

Згідно з п.8.4 договорів, у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобовязаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором.

Позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (п. 8.5 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу Позичальника ПАТ „Одеський коровай 24.02.2015р. за вих. № 277/28 та № 278/28 (т.1 а.с.148-149, а.с.152-153) було направлено повідомлення-вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 а.с.151,155).

Разом з тим, доказів виконання вимоги банку ані відповідачем, ані третьою особою суду не надано.

Крім того, судом з метою встановлення заборгованості за вказаними договорами, у справі №916/3734/15 призначено, зокрема, судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Зокрема, на вирішення вказаної експертизи, було поставлено таке питання:

- Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай, умовами вказаних умовами вказаних кредитних договорів та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами станом на 25.09.2015 року?

У відповідності до висновку №1506/1507-16 судової економічної експертизи за матеріалами справи №916/3734/15, складеного 12.09.2016р. судовим експертом ОСОБА_7 (т.9 а.с.2-36), головою комісії комплексної експертизи встановлено, що наданими для дослідження документами підтверджується заборгованість за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії та ПАТ „Одеський коровай в розмірі: за договором № 17-В/10 від 24.06.2010р.:

- по поверненню тіла кредиту в сумі 226333682,00 руб.;

- по сплаті процентів станом на 27.08.2015р. в сумі 40598998,73 руб.;

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2015р. в сумі 19543780,70 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по процентам станом на 28.08.2015р. в сумі 2436758,83 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

за договором № 18-В/10 від 24.06.2010р.:

- по поверненню тіла кредиту в сумі 45972672,90 грн.;

- по сплаті процентів станом на 27.08.2015р. в сумі 9273876,49 грн.;

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2015р. в сумі 12 241892,85 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по процентам станом на 28.08.2015р. в сумі 1638 886,36 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Разом з тим, відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

У відповідності до висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові пленуму №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом, який має вищу технічну, економічну та юридичну освіту, спеціальність економіст; експерт з правом проведення судових економічних експертиз, кваліфікація за фахом: 11.1 „Дослідження документів бухгалтерського обліку й звітності; 11.2 „Дослідження документів про фінансово-кредитні операції; 11.3 „Дослідження документів про економічну діяльність підприємства, стаж експертної роботи з 2000р., свідоцтво № 907, видане 16.01.2014р. Центральною ЕКК Міністерства юстиції України (дійсне до 25.01.2017р.) містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого запитання, враховуючи, що експерт, згідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, несе кримінальну відповідальність за відомості, викладені у висновку, суд, оцінивши висновок за правилами ст. 43 ГПК України, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, суд приймає висновок №1506/1507-16 судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій за матеріалами справи №916/3734/15 у якості належного та допустимого доказу у справі.

Таким чином, суд доходить до висновку, що матеріалами справи встановлено наявність у ПАТ „Одеський коровай основної заборгованості та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у визначених експертом сумах.

При цьому суд не надає оцінки наявності чи відсутності заборгованості по пені, оскільки позивач відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.04.2017р. (т.9 а.с.133-137), фактично, відмовився від неї.

Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитними договорами, між ТОВ „Котовський хлібозавод (Іпотекодавець), що є майновим поручителем Боржника (ПАТ „Одеський коровай), та ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір від 11.06.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2980 (т.1а.с.139-147).

Статтею 3 вказаного договору визначено предмет іпотеки з усіма його складовими.

Згідно п. 4.2.3 та п. 4.2.7 іпотечного договору Іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність або продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, забезпечених предметом іпотеки у випадках, передбачених чинним законодавством України та/або цим договором.

Приписами п.6.1 договору встановлено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, згідно ст. 2 цього договору у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання Боржником будь-якого із зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, вони не будуть виконані або будуть виконані неналежним чином (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Боржником будь-якого із зобовязань за основним договором 1,2, а також з інших підстав, передбачених основним договором 1,2, які дають право Іпотекодержателю на дострокове стягнення заборгованості Боржника за основним договором 1,2.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчиненого виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом:

- передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому чинним законодавством України;

- права Іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно п. 6.4.1 договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, Іпотекодержатель повідомляє Іпотекодавця в письмовій формі у вигляді листаповідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. До Іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення Іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну Іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати Іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених даною іпотекою вимог Іпотекодержателя. При цьому розмір забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя на момент набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 6.4.2, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як встановлено судом, з огляду на невиконання Позичальником ПАТ „Одеський коровай зобовязань за вищевказаними кредитними договорами, позивачем на адресу Іпотекодавця було надіслано вимоги від 11.04 2015р. за вих. № 3482/5/28-2 та № 3484/5/28-2 (т.1 а.с.157-159, 163-166) щодо погашення заборгованості.

При цьому позивач наголосив, що у випадку непогашення заборгованості він залишить за собою право звернення на вищезазначене іпотечне майно.

Вказані вимоги були отримані Іпотекодержателем, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 а.с.161, 168), однак залишені ТОВ „Котовський хлібозавод без виконання та реагування.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про іпотеку іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно до ст. 3 Закону України „Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Порядок задоволення вимог встановлений розділом пятим Закону України „Про іпотеку. Згідно до ст. 33 цього закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказане цілком кореспондується зі ст.589 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Суд також зазначає, що у відповідності до ст. 7 вищевказаного закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

При цьому, стаття 37 Закону України „Про іпотеку передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно до ч.3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З урахуванням вищевикладеного, суд, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України Про іпотеку, 328, 335, 376, 392 ЦК України, зазначає, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України Про іпотеку).

Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30.03.2016р., №6-1685цс16 від 21.09.2016р., на які, зокрема, посилається відповідач, і які в силу положень ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для застосування, Верховний суд зазначив, що для правильного вирішення даної категорії справ суду слід з'ясувати чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, або до нотаріуса для здійснення виконавчого напису, чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чи встановлено його теперішню ринкову вартість, тощо.

Разом з тим, як встановлено судом при розгляді даної справи, умови договору кредиту відповідач та третя особа не виконували, у в звязку з чим утворилася відповідна заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.6.4 договору іпотеки) в порядку, встановленому, зокрема, п.6.4.1 вказаного договору, згідно з яким право власності переходить на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення Іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну Іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

При цьому, встановивши зазначені обставини, суд зазначає, що станом на день звернення позивача до суду з заявленими вимогами в рамках справи №523/8182/15-ц згідно ухвали суду від 29.05.2015р. про вжиття заходів до забезпечення позову (т.9 а.с.123-128) було заборонено як ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії вчиняти будь-які дії, направлені на звернення стягнення на спірне нерухоме майно, та і державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусам, як спеціальним субєктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ „Котовський хлібозавод, що розташоване за адресою: 66300, Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд.14. Вказаною ухвалою на спірне майно також накладено арешт.

Як встановлено судом, з урахуванням вимог Цивільного процесуального кодексу України, вказані заходи до забезпечення позову були чинними до 17.05.2016р. (т.9 а.с.129-132).

За таких обставин позивач жодним чином не міг оформити (підтвердити) право власності на предмет іпотеки, яке перейшло до нього згідно договору від 11.06.2014р. (т.1 а.с.139-147), в порядку ст.37 Закону „Про іпотеку

Враховуючи викладене, заперечення відповідача, засновані на постановах Верховного суду України від 30.03.2016р. у справі № 6-1851 цс15 (т.10 а.с.9-13) та від 21.09.2016р. у справі № 6-1685 цс16 (т.10 а.с.14-20), не можуть бути взяті до уваги, оскільки у даному випадку обставини справи не є аналогічними, а судом було зясовано обставини, про які зазначав Верховний суд, направляючи справи на новий розгляд.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивач у даному випадку не мав іншого ефективного засобу юридичного захисту своїх прав, у звязку з чим формальне обмеження способу такого захисту, про необхідність якого, фактично, вказує відповідач, суперечить статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що для захисту інтересів ПАТ „Сбербанк, з урахуванням того, що судом встановлено, що боржником, починаючи з 2014р., взагалі не здійснювалося погашення ані основного боргу, ані процентів за користування кредитними коштами, зважаючи на наявність в матеріалах справи договору про реструктуризацію боргу, з огляду на вчинення відповідачем та третьою особою вищевказаних дій, спрямованих, фактично, на уникнення відповідальності за порушення виконання зобовязань ПАТ „Одеський коровай, взятих згідно кредитних договорів, суд вважає правомірним звернення ПАТ „Сбербанк з відповідним позовом.

Крім того, слід зазначити, що згідно постанов цивільної палати Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі № 6-1625цс16, від 28.09.2016р. у справі №6-1243цс16, від 14.09.2016р. у справі №6-1219цс16, а також постанов господарської палати від 26.12.2011р. у справі №3-139гс11 та від 19.08.2014р. у справі №3-43гс14, суд встановив можливість у випадку невиконання Позичальником грошових зобовязань за кредитним договором захисту порушених прав Кредитодавця щодо виконання Позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на необхідність при вирішенні спору застосування норм ст.36 Закону України "Про іпотеку", з огляду на таке.

Так, дійсно, за приписами вказаної статті передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Разом з тим, вказані положення Закону не можуть бути застосовані при вирішенні спору в рамках справи № 916/3734/15, оскільки право власності на предмет іпотеки було набуто на підставі рішення суду у справах №916/3731/15, 916/3732/15, 916/3733/15, а не в позасудовому порядку.

При цьому, суд вказує, що згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, зобовязання, взяті по кредитним договорам, на теперішній час є такими, що не виконані у повному обсязі.

Надаючи оцінку питанню щодо вартості майна предмета іпотеки за іпотечним договором від 11.06.2014р., суд вказує наступне.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону Про іпотеку Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як вже було зазначено вище, згідно ухвали суду від 25.09.2015р. у справі №916/3734/15 було призначено комплексну (судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій та судову оціночно-будівельну експертизу).

Як вбачається з висновку експертизи №1506/1507-16 (т.9 а.с.2-16), судовим експертом ОСОБА_8 не вирішувалось питання в частині виконання оціночно-будівельного дослідження, а саме встановлення ринкової вартості вищевказаного комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14, з огляду на не проведенням доплати його вартості у розмірі 12288,00 грн.

Як вже також було зазначено вище, судом з урахуванням необхідності вирішення спору по суті, з метою визначення ринкової вартості предмету іпотеки, ухвалою від 21.12.2016р. у справі № 916/3734/15 призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено таке питання:

- Яка ринкова вартість об'єкту нерухомості (цілісного майнового комплексу, який складається з будівлі головного корпусу літ. А, Б, Г, Д, Е, Ж, З, В, в загальною площею 5 867,7 кв.м., навісу над рампою літ. „И, будівлі прохідної з автоматичними вагами літ. О, П загальною площею 62,6 кв.м., навісу над автоматичними вагами літ. „Р, будівлі мазутної насосної літ. „К загальною площею 49,8 кв.м., будівлі котельної літ. Л, Ч загальною площею 301,8 кв.м., будівлі сараю для порожньої тари літ. „Ф загальною площею 62,9 кв.м., будівлі сараю для санінвентаря літ. У загальною площею 13,4 кв.м.; будівлі складу мокрого зберігання солі літ. М загальною площею 113,3 кв.м.; будівлі дизельелектростанції літ. Ю, Ш1 загальною площею 119,9 кв.м.; будівлі насосної літ. Н загальною площею 102,0 кв.м.; градирні літ. Ш загальною площею 9,3 кв.м., мазутоловушки літ. Ц, резервуарів для мазута літ. Х, Х1,Х2,Х3, зливної ями VІІ, нульової ємкісті VІІІ, зливної ємкісті ІХ, димової груби ІV, резервуара для води V, артезіанської свердловини VІ, вапняної ями ІІ, огорожі території №1-6, замощення І, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14 та є предметом іпотечного договору № 2979 від 11.06.2014р.?

Проведення такої експертизи було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Так, згідно висновку вказаної експертної установи № 17-118, складеного 22.03.2017р. (т.9 а.с.92-106), судовим експертом ОСОБА_9 встановлено, що ринкова вартість обєкту нерухомості (нежилих будівель та споруд), що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, 14) та є предметом іпотечного договору № 2979 від 11.06.2014р., визначена порівняльним підходом, складає: 401744,0 доларів США або 10804752,0 грн. (з урахуванням ПДВ, без врахування вартості земельної ділянки по курсу НБУ на дату оцінки: 100 доларів США 2689,46 грн.)

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Разом з тим, відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Приймаючи до уваги, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом, який має вищу технічну освіту, спеціальність: інженер будівельник, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю: 10.6 „Дослідження обєктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, 10.7 „Визначення порядку користування земельними ділянками, 10.10 „Визначення оціночної вартості будівельних обєктів та споруд (свідоцтво № 1173 від 31.10.2007р., доповнення від 05.12.2007р.), термін дії свідоцтва до 30.05.2017р., стаж експертної роботи з 2007р., містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого запитання, враховуючи, що експерт, згідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, несе кримінальну відповідальність за відомості, викладені у висновку, суд, оцінивши висновок за правилами ст. 43 ГПК України, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, суд приймає висновок №17-118 судової оціночно-будівельної експертизи за матеріалами справи №916/3734/15, у якості належного та допустимого доказу у справі.

Разом з тим, щодо тверджень відповідача стосовно неправильного визначення моменту переходу права власності до позивача на обєкти нерухомості, що були предметом спору у справах № 916/3731/15, №916/3732/15 та № 916/3733/15, суд вказує наступне.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України, шрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п. 9 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, судом з врахуванням вищевказаних приписів чинного законодавства, а також дат реєстрації прав на вищевказані обєкти нерухомості (т.11 а.с.80,83-86) було здійснено перерахунок заборгованості за курсом іноземних валют станом на 21.02.2017р. та на 09.03.2017р. Судом не приймається до уваги посилання позивача на погашення боргу у перший банківський день, наступний за днем реєстрації права власності, оскільки необхідності у здійсненні будь-яких банківських операцій, як-то перерахування коштів, не було. За таких обставин, суд вважає доводи відповідача щодо врахування курсів валют станом на 21.02.2017р. та 9.03.2017р. слушними.

З урахуванням вищевикладеного, судом було зроблено перерахунок суми заборгованості, згідно з яким в результаті звернення стягнення на майно у справі №916/3731/15 за договором № 17-В/10 було погашено 111 744 792,36 руб., що еквівалентно 51 981 442,5 грн. за курсом станом на 21.02.2017р., відповідно за договором № 18-В/10 було погашено 23 971 895,5 грн. Таким чином, залишок заборгованості за договором № 17-В/10 склав 155 187 888,36 руб., а залишок заборгованості за договором № 18-В/10 - 31 274 653,89 грн.

Після цього в результаті звернення стягнення на майно у справі №916/3733/15 за договором № 17-В/10 було погашено 88 543 314,88 руб., що еквівалентно 41 188 579,2 грн. за курсом станом на 21.02.2017р., відповідно за договором № 18-В/10 було погашено 18 180 511 грн. Таким чином, залишок заборгованості за договором № 17-В/10 склав 66 644 573,48 руб., а залишок заборгованості за договором № 18-В/10 склав 13 094 142,89 грн.

В подальшому в результаті звернення стягнення на майно у справі №916/3732/15 за договором № 17-В/10 було погашено 25 229 202,93 руб., що еквівалентно 11 674 056,8 грн. за курсом станом на 09.03.2017р., відповідно за договором № 18-В/10 було погашено 4 872 743,2 грн. Таким чином, залишок заборгованості за договором № 17-В/10 склав 41 415 370,54 руб., а залишок заборгованості за договором № 18-В/10 склав 8 221 399,69 грн.

Враховуючи вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", з урахуванням встановлення судом іншої суми заборгованості по кредиту за договором №18-В/10 від 24.06.2010р., підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на останнього покладаються витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080 грн. згідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства „Одеський коровай перед Публічним акціонерним товариством „Сбербанк за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010р. загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 41 415 370,54 руб. та за договором №18-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 8 221 399,69 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 11.06.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за № 2979, шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на цілісний майновий комплекс, який складається з будівлі головного корпусу літ. А, Б, Г, Д, Е, Ж, З, В, в загальною площею 5 867,7 кв.м., навісу над рампою літ. „И, будівлі прохідної з автоматичними вагами літ. О, П загальною площею 62,6 кв.м., навісу над автоматичними вагами літ. „Р, будівлі мазутної насосної літ. „К загальною площею 49,8 кв.м., будівлі котельної літ. Л, Ч загальною площею 301,8 кв.м., будівлі сараю для порожньої тари літ. „Ф загальною площею 62,9 кв.м., будівлі сараю для санінвентаря літ. У загальною площею 13,4 кв.м.; будівлі складу мокрого зберігання солі літ. М загальною площею 113,3 кв.м.; будівлі дизельелектростанції літ. Ю, Ш1 загальною площею 119,9 кв.м.; будівлі насосної літ. Н загальною площею 102,0 кв.м.; градирні літ. Ш загальною площею 9,3 кв.м., мазутоловушки літ. Ц, резервуарів для мазута літ. Х, Х1,Х2,Х3, зливної ями VІІ, нульової ємкісті VІІІ, зливної ємкісті ІХ, димової груби ІV, резервуара для води V, артезіанської свердловини VІ, вапняної ями ІІ, огорожі території №1-6, замощення І, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14 за ціною, визначеною на підставі висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 17-118 від 22.03.2017р. у сумі 10804752/десять мільйонів вісімсот чотири тисячі сімсот пятдесят дві/ грн. з урахуванням ПДВ, без врахування вартості земельної ділянки.

3. Визнати за - ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ СБЕРБАНК (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код юридичної особи 25959784) право власності на цілісний майновий комплекс, який складається з будівлі головного корпусу літ. А, Б, Г, Д, Е, Ж, З, В, в загальною площею 5 867,7 кв.м., навісу над рампою літ. „И, будівлі прохідної з автоматичними вагами літ. О, П загальною площею 62,6 кв.м., навісу над автоматичними вагами літ. „Р, будівлі мазутної насосної літ. „К загальною площею 49,8 кв.м., будівлі котельної літ. Л, Ч загальною площею 301,8 кв.м., будівлі сараю для порожньої тари літ. „Ф загальною площею 62,9 кв.м., будівлі сараю для санінвентаря літ. У загальною площею 13,4 кв.м.; будівлі складу мокрого зберігання солі літ. М загальною площею 113,3 кв.м.; будівлі дизельелектростанції літ. Ю, Ш1 загальною площею 119,9 кв.м.; будівлі насосної літ. Н загальною площею 102,0 кв.м.; градирні літ. Ш загальною площею 9,3 кв.м., мазутоловушки літ. Ц, резервуарів для мазута літ. Х, Х1,Х2,Х3, зливної ями VІІ, нульової ємкісті VІІІ, зливної ємкісті ІХ, димової груби ІV, резервуара для води V, артезіанської свердловини VІ, вапняної ями ІІ, огорожі території №1-6, замощення І, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14 за ціною, визначеною на підставі висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 17-118 від 22.03.2017р. у сумі 10804752/десять мільйонів вісімсот чотири тисячі сімсот пятдесят дві/ грн. з урахуванням ПДВ, без врахування вартості земельної ділянки.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський хлібозавод" (66300, Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080 /сімдесят три тисячі вісімдесят/ грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

У звязку з перебуванням судді судді Щавинської Ю.М. 06.06.2017р. у відпустці за сімейними обставинами, повне рішення складено 07 червня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська