ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 травня 2017 р. Справа № 902/60/17

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючого судді - Матвійчука Василя Васильовича, суддів: Колбасова Федора Федоровича, Банаська Олександра Олександровича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області (вул. Вишнева, 34, с. Сальник, Калинівський район, Вінницька область,22460)

до:Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21050

про спонукання до вчинення дій

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Ради садівничих товариств масиву "Сальник"

до Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області (вул. Вишнева, 34, с. Сальник, Калинівський район, Вінницька область, 22460)

про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно

при секретарі судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

Сальницька сільська рада: ОСОБА_1, адвокат;

ПАТ "Вінницяобленерго": ОСОБА_2, представник за довіреністю;

ОСОБА_3, представник за довіреністю;

ОСОБА_4, представник за довіреністю;

ОСОБА_5, представник за довіреністю;

Рада садівничих товариств масиву "Сальник":

ОСОБА_6, представник за довіреністю;

ОСОБА_7, представник за довіреністю;

присутні: ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11

СУТЬ СПОРУ:

Сальницька сільська рада Калинівського району Вінницької області звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про зобовязання відповідача прийняти на баланс шляхом підписання актів приймання-передавання майна за переліком.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що згідно прийнятих Сальницькою сільською радою та її виконавчим комітетом рішень, технологічні електричні мережі прийняті у комунальну власність з умовою подальшої передачі на баланс ПАТ «Вінницяобленерго». Відповідач в добровільному порядку не погодився прийняти дане майно на баланс, тому слід зобовязати відповідача прийняти у володіння та користування дане майно шляхом підписання актів приймання-передавання основних засобів. Потреба передачі спірного майна на баланс відповідачу мотивована тим, що ця енергопостачальна організація, яка займає монопольне становище на ринку електроенергетики прийняла на себе зобовязання постачати електричну енергію через спірне майно 940 споживачам, а законом на неї покладено обовязок забезпечувати його належний технічний стан та організацію експлуатації. Позивач є органом місцевого самоврядування і не має необхідних кваліфікованих працівників, які мають право здійснювати обслуговування спірного майна, що несе підвищену небезпеку для оточуючих, відповідного обладнання, а також в бюджеті відсутнє фінансування на його утримання.

Ухвалою суду 19.12.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/60/17 з призначенням до розгляду на 01.02.2017 року.

27.01.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

20.02.2017 року Рада садівничих товариств масиву "Сальник" звернулась до суду з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про зобов'язання Сальницьку сільську раду Калинівського району Вінницької області повернути безпідставно набуте майно законному власнику - садівникам садівничого масиву "Сальник" на баланс Ради садівничих товариств масиву "Сальник", а саме: електромережі, що складаються: понижуючі трансформатори у кількості 5 штук, ввідний вузол обліку, повітряні лінії електропередач напругою 0,4 кВ ЛЕП 10 кВ 3,3 кв., вуличне освітлення, інші електроустановки загального користування та струмоприймачі, розташовані безпосередньо на садових ділянках та/або в садових будинках, шляхом підписання актів приймання-передачі майна.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги третя особа зазначає, що 21.06.2013 року 16 сесія 6 скликання Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області прийняла рішення № 313 «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади села Сальник електромереж та електрообладнання, належних дачному масиву «Сальник-1» та безоплатну передачу їх СО «Калиновські ЕМ» ПАТ «Вінницяобленерго». Сальницька сільська рада на даний час не передала електромережі та електрообладнання ПАТ «Вінницяобленерго». Оскільки Сальницька сільська рада оголосила електромережі своєю власністю для послідуючої передачі, але такої передачі не відбулося, то зазначене спільне майно необхідно повернути його законним власникам у спільну власність садівникам масиву з постановкою електромереж на баланс РСТ масиву «Сальник».

Ухвалою суду від 21.02.2017р. позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Ради садівничих товариств масиву "Сальник" до Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно прийнято для спільного розгляду у справі №902/60/17, залучено до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Раду садівничих товариств масиву "Сальник".

Ухвалою суду від 01.03.2017р. відкладено розгляд справи на 06.04.2017р..

31.03.2017р. до суду надійшов відзив Сальницької сільської ради, на позовну заяву Ради садівничих товариств масиву "Сальник" про повернення безпідставно набутого майна, в якому заперечує проти позову в повному обсязі.

Ухвалою від 06.04.2017 року розгляд справи відкладено на 20.04.2017 року, в звязку з невиконанням третьою особою вимог ухвали суду в частині подання необхідних доказів.

В судовому засіданні 20.04.2017 року оголошено перерву до 21.04.2017 року.

Відповідно до протоколу керівника апарату господарського суду Вінницької області від 21.04.2017 року за заявою судді Матвійчука В.В. сформовано колегію для розгляду даної справи у складі головуючого судді Матвійчука В.В., суддів: Колбасова Ф.Ф., Банаська О.О.

Ухвалою від 21.04.2017 року прийнято справу колегією суддів до свого провадження та призначено судове засідання на 30.05.2017 року.

В судове засідання 30.05.2017 року зявились усі учасники процесу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав викладені в позовній заяві обставини та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, щодо позовних вимог третьої особи заперечив та просив в задоволенні даних вимог відмовити.

Представники відповідача проти позову заперечили та просили в його задоволенні відмовити.

Представники третьої особи підтримали власні позовні вимоги, щодо задоволення позовних вимог позивача заперечили.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

31.05.2013 р. виконавчим комітетом Сальницької сільської ради прийнято рішення № 37 про прийняття в комунальну власність ради електромереж та обладнання, що належить спілці об'єднань громадян "Сальник-1 та садовому товариству "Машинобудівник".

21.06.2013 р. рішенням № 313, 16 сесії 6 скликання Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області було затверджено рішення виконавчого комітету Сальницької сільської ради "Про прийняття в комунальну власність ради електромереж та обладнання, що належить спілці об'єднань громадян "Сальник-1" від 31.05.2013 р. № 37.

На виконання рішення сесії сільської ради електромережі та електрообладнання згідно актів приймання-передачі від 16.06.2013 р. і 02.06.2014 р. передані у комунальну власність Сальницької сільської ради.

Постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 04.02.2014 р. у справі № 132/3077/13-а та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 р. у справі № 132/3077/13-а підтверджує той факт, що електричні мережі та обладнання перебувають у комунальній власності Сальницької сільської ради.

12.06.2014 р. між ПАТ "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Калинівські електричні мережі" та Сальницькою сільською радою було укладено договір про постачання електричної енергії № КА-134000 від 12.06.2014 р., який мав діяти тимчасово до 01.09.2014 р.

ПАТ "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Калинівські електричні мережі" в 2015 р. звернулося до суду про стягнення з Сальницької сільської ради боргу за договором про постачання електричної енергії № КА-134000 від 12.06.2014 р.

Рішенням Господарського суду Вінницької області № 902/921/15 від 30.07.2015 р. відмовлено в задоволенні позову та визнано недійсним договір про постачання електричної енергії № КА-134000 від 12.06.2014 р.. Дане рішення залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 року.

Відповідачем 09.10.2015 р. на адресу Сальницької сільської ради було надіслано супровідним листом № 1-01/876 проект договору "Про спільне використання технологічних електричних мереж" № ДСВ-134000 від 01.01.2015 р. в двох примірниках з додатками для розгляду та прийняття пропозицій щодо його укладення.

29.10.2015 р. на адресу відповідача від Сальницької сільської ради надійшов лист-відповідь № 1842 від 23.10.2015 р. в якому сільський голова ОСОБА_12 зазначає, що питання про укладення договору "Про спільне використання технологічних електричних мереж" № ДСВ-134000 від 01.01.2015 р. не може бути розглянуто останнім оскільки Сальницька сільська рада, як власник мереж не має споживачів, приєднаних до цих мереж і не є споживачем електроенергії, а належні їй електромережі використовуються виключно СО "Калинівські електричні мережі" для подачі електроенергії споживачам - населенню масиву Сальник-1 та юридичній особі - Раді садівничих товариств масиву "Сальник", з якими СО "Калинівські електричні мережі" мають прямі договори.

Недосягнення згоди щодо укладення договору "Про спільне використання технологічних електричних мереж" № ДСВ-134000 від 01.01.2015 р. слугувало підставою для звернення ПАТ "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Калинівські електричні мережі" з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Вінницької області № 902/435/16 від 15.07.2016 року у позові Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Калинівські електричні мережі" до Сальницької сільської ради про визнання укладеним договору № ДСВ КА-134000 від 01.01.2015 р. відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду № 902/435/16 від 27.10.2016 року рішення господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.

07.02.2017 року постановою Вищого господарського суду України постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 у справі № 902/435/16 та рішення Господарського суду Вінницької області від 15.07.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

21.06.2016 року чотири голови квартальних комітетів звернулись до позивача із заявою, в якій просять вирішити питання щодо передачі на баланс ПАТ «Вінницяобленерго» електричних мереж відповідно до прийнятих виконавчим комітетом рішень.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 21.06.2016 року про прийняття спірного майна на баланс, дана заява відповідачем не задоволена, що слугувало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ні хто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В силу ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Взаємовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28 (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до ч. 11 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач (власник мереж, які використовуються для передачі електричної енергії іншим суб'єктам господарювання, населенню) зобов'язаний укласти з електропередавальною організацією, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1.7 ПКЕЕ, у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору.

Відповідно до підпункту 5.15 пункту 5 ПКЕЕ, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996, № 28, відносини сторін у разі передачі (транзиту) електропередавальною організацією електричної енергії технологічними електричними мережами власника електричних мереж (споживача, основного споживача) регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, який електропередавальна організація зобов'язана укласти з відповідним власником технологічних електричних мереж.

Як встановлено судом, відповідач відповідно до норм закону та правил, в жовтні 2015 року направив позивачу проект договору про спільне використання технологічних електричних мереж, однак даний договір позивач не підписав.

Натомість вирішив зобовязати відповідача прийняти технологічні електричні мережі на баланс, що на думку позивача призведе до передання права власності на це майно відповідачу.

Дане твердження позивача є хибним, оскільки перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації) (Постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 12 червня 2007 р.).

Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначеними для цього способами.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд наголошує, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_11 проти України" від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення- гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином за встановлених судом обставин, обраний спосіб захисту не зможе відновити порушене право позивача, за умови наявності чіткої вказівки Закону щодо укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

За вказаних вище обставин, заявлені позивачем вимоги про зобовязання відповідача прийняти на баланс шляхом підписання актів приймання-передавання майна за переліком, задоволенню судом не підлягають.

Розглянувши позовну вимогу третьої особи, щодо зобовязання позивача повернути безпідставно набуте майно законному власнику, суд зазначає наступне.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/3077/13а від 04.02.2014 року в задоволенні адміністративного позову Ради садівничих товариств масиву Сальник, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14 до Сальницької сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_15 обєднань громадян «Сальник-1» про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та його скасування - відмовлено. Дана постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 року.

В даній постанові судом встановлено наступні факти, а саме, що відповідно до рішенням 16 сесії 6 скликання Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 21 червня 2013 року №313 прийнято в комунальну власність територіальної громади села Сальник електромережі та електрообладнання, що належать спілці об'єднань громадян "Сальник-1" на праві власності за переліком, що додається, з наступною безоплатною передачею у власність ПАТ "Вінницяобленерго".

Згідно даного рішення в комунальну власність територіальної громади села Сальник прийнято майно, що належить спілці об'єднань громадян "Сальник-1".

Рада садівничих товариств масиву "Сальник" не має ніякого відношення до спілки обєднань громадян ''Сальник-1'' та її майна, а є правонаступником Ради садівничих товариств масиву „Сальник-2"

Власністю ОСОБА_15 обєднань громадян ''Сальник-1'' є належні їй і розташовані на території масиву "Сальник-1" електромережі. ОСОБА_15 обліковується на її балансі та може бути передане (продане, подароване, обміняне, відчужене іншим, не забороненим законодавством шляхом) частково або цілісним майновим комплексом державним, акціонерним, громадським організаціям та іншим господарським формуванням, організаціям, установам за згодою (рішенням) зборів представників членів ОСОБА_15 або за ухвалою суду у встановленому законодавством порядку.

Згідно рішення зборів представників членів СОГ «Сальник-1» від 02.09.2012 року, протоколу № 1/09-12, позачергових зборів голів (представників) садівничих товариств масиву «Сальник -1» від 24.03.2013 року, протоколу від 24.03.2013 року (а.с.183-186) вирішено безкоштовно передати електромережі у власність територіальної громади с.Сальник з подальшою передачею до ПАТ «Вінницяобленерго». Дане рішення зборів представників членів СОГ "Сальник-1" не оскаржено та не скасовано.

Крім цього, території масивів Ради садівничих товариств масиву "Сальник" ( Рада садівничих товариств масиву ''Сальник-2'') - 95,52 га. та ОСОБА_15 обєднань громадян „Сальник-1» - 195,47 га. введені в межі села Сальник, що підтверджується рішенням Сальницької сільської ради від 22 лютого 2012 року та рішенням Калинівської районної ради від 30 січня 2014 року, що дає підстави вважати, що усі суспільні комунікації, в тому числі електромережі, мають знаходитися в комунальній власності.

Отже, встановлені постановою обставини підтверджують той факт, що електричні мережі та обладнання перебувають у комунальній власності Сальницької сільської ради на законних підставах.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, позивач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів скасування рішень ОСОБА_15 та Сальницької сільської ради не надано, судова колегія дійшла висновку про безпідставність посилань третьої особи на те, що оспорюване майно вважається отриманим позивачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

З огляду на викладене в задоволенні позову третьої особи слід відмовити.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 35, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові Сальницької сільської рада Калинівського району Вінницької області відмовити.

2. В позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Ради садівничих товариств масиву "Сальник" відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 02 червня 2017 р.

Головуючий суддя Матвійчук В.В.

Судді Колбасов Ф.Ф.

ОСОБА_16

віддрук. прим.:

1 - до справи