ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа № 911/1172/17

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Немовичі Сарненського району Рівненської області ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», смт. Іванків

про стягнення 309 470,03 грн.

Суддя Конюх О.В.

представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Руденко В.В., уповноважена, довіреність від 29.03.2017 №2903/17-1;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1, с. Немовичі Сарненського району Рівненської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 13.04.2017 до товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», смт. Іванків Київської області, в якому просить стягнути з відповідача 309 470,03 грн. заборгованості за договором поставки №01/09/15-53 від 01.09.2015, в тому числі 277 526,24 грн. основного боргу, 6 266,19 грн. процентів річних (3%), 25 677,59 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №01/09/15-53 від 01.09.2015 позивач відповідно до Специфікаці №1 поставив відповідачу товар всього в кількості 2 358,69 куб.м. вартістю 934 041,24 грн., а відповідно до Специфікації №2 поставив товар всього в кількості 4120,15 куб.м. вартістю 1 631 579,40 грн. Відповідач отриманий без зауважень товар оплатив частково, у зв'язку з чим станом на день звернення позивача до суду прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становить 277 526,24 грн., яку відповідач просить суд стягнути з відповідача з врахуванням передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних на інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.04.2017 порушено провадження у справі № 911/1172/17 та призначено її до розгляду на 22.05.2017.

15.05.2017 відповідачем подано докладний розрахунок позовних вимог.

22.05.2017 від відповідача надійшов відзив по справі №911/1172/17, у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач твердить, що відповідно до пункту 5.4 Договору сторона 2 проводить оплату за надані послуги по цінах згідно відповідного додатку та підписаного сторонами Акту прийому-передачі виконаних робіт, оскільки ціна сировини, що постачається, сторонами визначена з врахуванням навантаження, доставки та розвантаження. Акти виконаних робіт сторонами підписані не були.

Також відповідач твердить, що згідно пункту 5.3 договору умовою оплати сторони визначили підписання Акту прийому-передачі сировини, а такі Акти на спірні поставки позивачем відповідачу були направлені в березні 2017 та отримані ним лише 20.03.2017, відтак відповідач твердить, що строк оплати за спірними поставками ще не настав.

Також відповідач твердить про неналежне оформлення поданих позивачем видаткових накладних, у яких відсутнє зазначення прізвища та посади особи, яка приймала товар від імені відповідача, у зв'язку з чим відповідач твердить про те, що поставки товару позивачем відповідачу не підтверджені належними письмовими доказами.

Крім того, відповідач зазначає про помилковість розрахунку інфляційних та річних, оскільки протягом дії договору відповідач оплачував товар передоплатою і станом на 16.01.2016 (початок прострочення за розрахунком позивача) за відповідачем рахувалась переплата в сумі 26 548,32 грн., відтак відповідач вважає нарахування процентів річних та інфляційних втрат безпідставним з огляду на відсутність прострочення грошових зобов'язань.

В судовому засіданні 22.05.2017 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 29.05.2017 до 12 год. 20 хв. для додаткового вивчення матеріалів справи та перевірки розрахунку позовних вимог, про що присутні представники були повідомлені особисто під розпис.

Після оголошеної перерви в судове засідання 29.05.2017 з'явився представник відповідача. Від відповідача надійшли додаткові пояснення з посиланням на рішення судів, в аналогічних справах. Суд взяв до уваги зазначені посилання, але зазначив, що рішення господарських судів першої та апеляційної інстанції, копії яких подані відповідачем, не створюють преюдицію, оскільки приймались за результатами розгляду справ за участю інших сторін на підставі інших договорів, та не створюють для суду практики, обов'язкової для застосування, оскільки не є постановами Верховного Суду України, прийнятими за наслідками розгляду заяви про перегляд рішення з мотивів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представників у відрядженні та неможливістю прибути в судове засідання.

Розглянувши вказане клопотання, суд відхилив його з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду і підставою для відкладення розгляду справи є не неявка представників сторін, які належним чином повідомлялись про дату та час судового розгляду, а неможливість вирішити спір в даному судовому засіданні, зокрема у разі недостатності для цього матеріалів справи.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України (підпункт 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції") у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлялись судом про дату та час судового засідання особисто під розпис, що матеріалів справи достатньо для вирішення спору, а явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Немовичі Сарненського району Рівненської області (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1), до товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», смт. Іванків Київської області (далі по тексту - ТОВ «Біогазенерго»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.09.2015 між ФОП ОСОБА_1 (сторона-1) та ТОВ «Біогазенерго» (сторона-2) було укладено договір №01/09/15-53 поставки (далі - Договір), відповідно до якого сторона-1 зобов'язується передати у власність стороні-2 сировину - відходи деревини подрібнені, а сторона-2 прийняти та оплатити поставлений обсяг сировини. Відповідно до умов договору:

- сторона-2 своєчасно, власними силами та за власний рахунок здійснює завантаження та вивезення сировини зі складів сторони-1, та/або завантаження та вивезення сировини на склади сторони-2 може бути здійснено стороною-1 за окрему плату по цінах згідно відповідного додатку до Договору та/або акту приймання-передачі виконаних робіт (пункт 4.1);

- прийом-передача сировини оформлюється шляхом складання та підписання повноважними представниками сторін Акту прийому-передачі сировини та/або інших документів, з обов'язковим наданням сторонами усіх супровідних документів (пункт 4.3);

- датою прийому-передачі сировини вважається дата підпису повноважними представниками сторін Акту прийому-передачі та/або інших супровідних документів (пункт 4.4);

- ціна сировини визначається сторонами при підписанні додатків. Ціну може бути змінено за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди (пункт 5.2);

- оплата отриманої сировини здійснюється стороною-2 шляхом перерахування суми, що дорівнює ціні отриманої партії сировини, при цьому 50% оплачуються після отримання партії та підписання акту-прийому-передачі сировини, остаточний розрахунок за отриману партію проводиться до 15 числа місяця, наступного за звітним. В будь-якому випадку остаточний розрахунок проводиться після поставки повного обсягу сировини згідно відповідного додатку до цього договору (пункт 5.3);

- у разі несвоєчасної оплати сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час прострочення, від суми заборгованості (пункт 6.2);

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки. Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між сторонами була підписана Специфікація №1, відповідно до якої за період з 01.09.2015 по 31.12.2015 позивач мав поставити відповідачу подрібнені відходи деревини в кількості 2358,69 куб.м. за ціною 396,00 грн., яка включає навантаження, доставку та розвантаження у місці поставки: теплова електростанція за адресою АДРЕСА_1.

Згідно даної специфікації позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар всього в кількості 2 358,69 куб.м. вартістю 934 041,24 грн., а саме:

за видатковою накладною №67 від 30.10.15: 616,40 куб.м. на суму 244 094.40 грн.;

за видатковою накладною №70/1 від 03.11.15: 198,50 куб.м. на суму 78 606.00 грн.;

за видатковою накладною №100 від 30.11.15: 507,40 куб.м. на суму 200 930,40 грн.;

за видатковою накладною №111 від 26.12.15: 1036,39 куб.м. на суму 410 410,44 грн.;

відповідно вся партія товару позивачем була отримана 26.12.2015, строк остаточного розрахунку - до 15 січня 2016.

Між сторонами була підписана Специфікація №2, відповідно до якої за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивач мав поставити відповідачу подрібнені відходи деревини в кількості 3000 куб.м. за ціною 396,00 грн., яка включає навантаження, доставку та розвантаження у місці поставки: теплова електростанція за адресою АДРЕСА_1.

Протягом 2016 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар всього в кількості 4120,15 куб.м. вартістю 1 631 579,40 грн., а саме:

за видатковою накладною №1 від 13.01.2016: 902,79 куб.м. на суму 357 504.84 грн.;

за видатковою накладною №4/1 від 23.01.2016: 832,30 куб.м. на суму 329590.80 грн.;

за видатковою накладною №10 від 05.02.2016: 111,30 куб.м. на суму 44074.80 грн.;

за видатковою накладною №16/1 від 02.03.2016: 38,6 куб.м. на суму 15285.60 грн.;

за видатковою накладною №17/1 від 05.03.2016: 37,1 куб.м. на суму 14 691.60 грн.;

за видатковою накладною №108/1 від 29.07.16: 1124,37 куб.м. на суму 445 250,52 грн.;

за видатковою накладною №129 від 30.08.2016: 933,34 куб.м. на суму 369 602,64 грн.;

за видатковою накладною №166 від 30.09.2016: 140,35 куб.м. на суму 55 578.60 грн.

Суд звертає увагу на те, що товар був поставлений в кількості більшій, ніж передбачено специфікацією №2, однак відповідач не відмовився від прийняття товару, та не пред'явив претензій постачальнику щодо його кількості та якості.

При цьому товар був поставлений за ціною, визначеною у специфікації, а перехід права власності на товар відбувся до відповідача в момент підписання видаткової накладної в порядку пункту 4.5 договору. Відтак, кінцевий строк розрахунку за товар настав 15.10.2016.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що видаткові накладні оформлені неналежним чином, у зв'язку з чим обсяг поставки не підтверджений належними письмовими доказами.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Подані накладні відповідають умовам укладеного Договору та специфікацій, мають всі необхідні реквізити та дозволяють суду достовірно ідентифікувати відповідача як особу, що отримала товар за вказаними накладними, та встановити факт поставки, її обсяг та ціну.

Суд відхиляє твердження відповідача про відсутність обов'язку оплати у зв'язку з непідписанням сторонами в порядку пункту 5.4 актів приймання-передачі виконаних робіт у зв'язку з постачанням товару силами сторони-1 та визначенням ціни товару з врахуванням завантаження та вивезення сировини на склади сторони-2.

Так, умовами пункту 4.2 Договору сторони визначили, що сторона-2, власними силами та за власний рахунок здійснює завантаження та вивезення сировини зі складів сторони-1, та/або завантаження та вивезення сировини на склади сторони-2 може бути здійснено стороною-1 за окрему плату по цінах згідно відповідного додатку до Договору та/або акту приймання-передачі виконаних робіт.

Умовами укладених між сторонами Додатків - Специфікації №1 та Специфікації №2 визначено, що поставка здійснюється силами позивача, місце поставки - АДРЕСА_1 - теплова електростанція, що працює на біопаливі, а ціна товару згідно вказаних специфікацій погоджена сторонами в сумі 396,00 грн. з ПДВ, вже включаючи вартість навантаження, доставки та розвантаження.

За таких обставин, вартість навантаження, доставка та розвантаження вже включена до ціни товару, а не здійснюється за окрему плату, як то допускає пункт 4.2 Договору, у зв'язку з чим ціна таких послуг не потребує додаткового узгодження та є прийнятою відповідачем шляхом підписання видаткових накладних.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що оскільки Акти прийому-передачі сировини між сторонами не були підписані, а примірники їх були отримані відповідачем поштою лише 20.03.2017, то не настав строк оплати отриманої сировини.

По-перше, суду не подано жодних доказів того, що відповідач відмовився приймати від позивача сировину за відсутності Актів прийому-передачі. За змістом пунктів 4.3 - 4.5 Договору сторони передбачили, що прийом-передача сировини оформлюється шляхом складання та підписання повноважними представниками сторін Акту прийому-передачі сировини та/або інших документів, датою прийому-передачі сировини вважається дата підпису повноважними представниками сторін Акту прийому-передачі та/або інших супровідних документів, перехід права власності до сторони-2 відбувається в момент підписання представниками сторін Акту прийому-передачі та/або інших супровідних документів. Так, при прийомі-передачі сировини сторони склали та підписали видаткові накладні, які, як вже зазначалося, мають всі необхідні реквізити та дозволяють суду достовірно ідентифікувати відповідача як особу, що отримала товар за вказаними накладними, та встановити факт поставки, її обсяг та ціну.

По-друге, пунктом 5.3 договору визначено, що в будь-якому випадку остаточний розрахунок проводиться після поставки повного обсягу сировини згідно відповідного додатку до цього договору. Повний обсяг сировини згідно кожної з представлених суду специфікацій позивачем поставлено, а відповідачем прийнято, відповідно строк оплати в порядку частини 1 ст. 530 ЦК України є таким, що настав.

Як свідчать подані позивачем та відповідачем копії меморіального ордеру та банківських виписок, відповідач частково оплатив отриманий товар. Здійснивши перевірку розрахунку, суд встановив, що вартість поставленого позивачем, прийнятого відповідачем та неоплаченого товару, строк оплати якого настав, становить 277 526,24 грн., відтак, суд встановив, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 277 526,24 грн. основного боргу позов слід задовольнити.

Позивач просить суд також стягнути з відповідача 25 677,59 грн. інфляційних втрат від лютого 2016 до квітня 2017 та 6266,19 грн. 3% річних за період з 16.01.2016 по 13.04.2017.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Як вбачається з поданого розрахунку, період прострочення позивачем визначений невірно. Здійснивши перевірку дат поставок, строків оплати та дат фактичної сплати, суд встановив, що прострочення заборгованості відповідач допустив лише з настанням строку оплати партії товару, отриманого відповідно до Специфікації №2. При цьому, враховуючи, що 15.10.2016 (строк оплати партії товару за Специфікацією №2) припадає на суботу, то в порядку частини 5 ст. 254 ЦК України строком оплати є перший за ним робочий день, тобто понеділок 17.10.2016, відповідно прострочення настало 18.10.2016.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

підстава Строк оплатиФактично сплачено, грн. Основний борг, грн.Період прострочення3% річних, грн.
ПД № 367709.10.1560 000,000
ПД № 284521.10.1521 000,000
ПД № 380921.10.1545 000,000
ПД № 286222.10.1559 000,000
ПД № 288623.10.1530 000,000
ПД № 289627.10.1515 000,000
ПД №294928.10.155 000,000
ПД № 298230.10.154 094,400
ПД № 296530.10.155 000,000
ПД №299102.11.1560 000,000
ПД №304904.11.155 000,000
ПД № 305612.11.151000,000

ПД № 312318.11.1550 000,000
ПД № 316020.11.1542 000,000
ПД № 314820.11.1548 000,000
ПД №325027.11.1525 000,000
ПД № 329301.12.1540 000,000
ПД № 327501.12.1540 000,000
ПД № 332402.12.1530 000,000
ПД № 335504.12.1515 000,000
ПД № 340207.12.158 000,000
ПД № 343309.12.1510 000,000
ПД № 346511.12.1545 000,000
ПД № 349014.12.1545 000,000
ПД № 351716.12.158 000.000
ПД №353518.12.1525 000,000
ПД № 355421.12.1511 000,000
ПД № 357922.12.1520 000,000
ПД № 360823.12.1520 000.000
ПД №368205.01.16120 000,000
ПД №370206.01.1650 000,000
ПД №368906.01.16120 000,000
ПД №372312.01.1645 000,000
ПД №375512.01.16120 000,000
ПД №379013.01.1616 000,000
ПД № 381614.01.1615 000,000
ПД №384515.01.1640 000,000
Специфікація №1 934 041,24 грн.15.01.16 0
ПД №387721.01.16100 000,000
ПД №392025.01.1612 000,000
ПД №395226.01.1612 000,000
ПД №403129.01.1615 000,000
ПД №408011.02.16170 000,000
ПД № 413412.02.1620 000,000
ПД № 425602.03.1620 000,000
ПД № 10211.04.165 000,000
МО №ПН680072312.04.165000,000
ПД №25812.05.1618 000,000
ПД № 80402.07.1615 000,000
ПД № 83304.07.1620 000,000
ПД № 84706.07.1610 000,000
ПД № 86807.07.1630 000,000
ПД № 88608.07.1610 000,000
ПД № 91311.07.1620 000,000
ПД № 96320.07.1620 000,000
ПД № 981 21.07.1620 000,000
ПД №100522.07.1615 000,000
ПД № 102125.07.1610 000,000
ПД № 104926.07.1610 000,000
ПД № 108829.07.1610 000,000
ПД №114202.08.1610 000,000
ПД № 111202.08.1620 000,000
ПД № 116603.08.1615 000,000
ПД № 118804.08.1610 000,000
ПД № 120205.08.1615 000,000
ПД №122508.08.1615 000,000
ПД № 123809.08.1614 000,000
ПД № 126410.08.1615 000,000
ПД № 129711.08.1630 000,000
ПД №132512.08.1614 000,000
ПД № 134616.08.1630 000,000
ПД № 136417.08.1610 000,000
ПД № 141823.08.1610 000,000
ПД №149830.08.165 000,000
ПД №148430.08.1680 000,000
ПД №163307.09.1650 000,000
ПД №181022.09.1620 000,000
ПД №186026.09.165 000,000
ПД № 190028.09.165 000,000
ПД № 192329.09.165 000,000
ПД № 195603.10.165 000,000
ПД № 197303.10.165 000,000
ПД № 199604.10.165 000,000
ПД № 204406.10.165 000,000
ПД № 206407.10.165 000,000
Специфікація №2 1 631 579,40 грн.15.10.16 277 526,2418.10.16 - 13.04.174055,57
Всього 2 565 620,64 277 526,24 4055,57
судом встановлено, що станом на 13.04.2017 належні до стягнення з відповідача 3% річних становлять 4055,57 грн., відтак вказана вимога належить до задоволення частково.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд врахував, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений (в даному випадку жовтень 2016), помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж (тобто, в даному випадку починаючи з листопада 2016), і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Виходячи з наступного розрахунку:

періодзаборгованістьІнфляційні, грн.
листопад 2016 - березень 2017277 526,2418 795,36
судом встановлено, що належні до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати становлять 18 795,36 грн., відтак зазначена вимога належить до задоволення частково.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 277526,24 грн. основного боргу, 18 795,36 грн. інфляційних втрат та 4055,57 грн. процентів річних. Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (07201, Київська обл., смт. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192, ідентифікаційний код 33593431)

на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

277 526,24 грн. (двісті сімдесят сім тисяч п'ятсот двадцять шість гривень двадцять чотири копійки) основного боргу,

18 795,36 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот дев'яносто п'ять гривень тридцять шість копійок) інфляційних втрат,

4055,57 грн. (чотири тисячі п'ятдесят п'ять гривень п'ятдесят сім копійок) процентів річних;

4 505,66 грн. (чотири тисячі п'ятсот п'ять гривень шістдесят шість копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 02.06.2017.

Суддя О.В. Конюх