КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р. Справа № 910/22631/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Чорної Л.В.

За участю представників сторін:

- позивача: Пенківської К.В., довіреність № 485/16 від 26.08.2016;

- відповідача: Пилипця А.Ю., довіреність № б/н від 16.01.2017;

- третьої особи: ОСОБА_4, довіреність № 231 від 17.01.2017

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі № 910/22631/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ

до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», м. Київ

третя особа: ОСОБА_6, м. Кривий Ріг

про стягнення 152 049,08 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016 року приватне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі- позивач/ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (надалі - відовідач/ПАТ «СК «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 (надалі - третя особа) про стягнення 152 049,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту № 005017/0136/0000853 від 07.06.2013 року, що був укладений між відповідачем та третьою особою, з метою забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором №014/149878/3663/74 від 13.06.2008 року, який в свою чергу укладено між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6. Як вказує позивач, ОСОБА_6 11.11.2013 було встановлено другу групу інвалідності, що є страховим випадком згідно умов договору страхування, та у зв'язку з чим позивач, що виступає у якості вигодонабувача за договором страхування від 07.06.2013 року, набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 року, що існує на дату настання страхового випадку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі № 910/22631/16 (суддя Чебикіна С.О.) позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 152 049,08 грн. страхового відшкодування (80% від страхової суми). Вирішено питання судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

При цьому місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 979, 980, 985 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 9, 25 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі - апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі № 910/22631/16 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуально права, що виражено неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а також порушення норм матеріально права, зокрема, ст. ст. 626, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» на рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі № 910/22631/16 та призначено її до розгляду на 13.04.2017.

12.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

13.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_6 (третя особа) було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 залишити без змін.

13.04.2017 Київським апеляційним господарським судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 25.05.2017.

23.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів своєчасності виконання умов відповідних договорів страхування з 2008 по 2013 рік.

У судовому засіданні представник апелянта (відповідача) підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити її в повному обсязі, а оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Представник позивача та представник третьої особи у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечували, з викладених у відзивах на апеляційну скаргу підстав та просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залити без змін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.06.2013 між публічним акціонерним товариством «СК «Уніка», як страховиком, та ОСОБА_6, як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту №005017/0136/0000853 (надалі - договір страхування від 07.06.2013 року), який в свою чергу укладено відповідно до "Правил добровільного страхування від нещасних випадків" та "Правил добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби", Ліцензії серії АВ №520672, АВ №520673, виданих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 15.03.2010 року.

Вигодонабувачем в частині заборгованості застрахованої особи за кредитним договором №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 (надалі - кредитний договір №014/149878/3663/83) є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

При настанні страхового випадку вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором №014/149878/3663/83, що існує на дату настання страхового випадку.

Предметом договору страхування від 07.06.2013 року є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи.

Страховими випадками є:

- стійка втрата страхувальником (застрахованою особою) працездатності внаслідок нещасного випадку та хвороби: - інвалідність І-ї групи; інвалідність ІІ-ї групи;

- смерть страхувальника (застрахованої особи) внаслідок нещасного випадку та хвороби (загострення хвороби).

Строк дії договору: з 8 липня 2013 року по 7 липня 2014 року.

Відповідно до п. 1.1 договору страхування від 07.06.2013 року страховими випадками визнаються передбачені договором наслідки нещасного випадку та хвороб, що сталися в строк та в місці дії договору, які підтверджені документами, виданими компетентними органами (медичними установами, правоохоронними органами тощо) у встановленому законом порядку.

Згідно п.п. 1.8.1 договору страхування від 07.06.2013 року не є страховим випадком, зокрема, встановлення інвалідності застрахованої особи внаслідок захворювань чи наслідків травм, по яких встановлено групу інвалідності (крім випадків, коли це захворювання або травматичне пошкодження виникло та І або ІІ група інвалідності встановлена у строк дії договору).

Пунктом 3.1 договору страхування від 07.06.2013 року сторони визначили, що у разі настання нещасного випадку або захворювання страхувальник (застрахована особа) або його спадкоємець повідомляє страховика про факт настання нещасного випадку або захворювання, його причини, обставини і наслідки, зокрема - про стійку втрату застрахованою особою працездатності (встановлення І-ої або ІІ-ої групи інвалідності) внаслідок нещасного випадку або хвороби страхувальник (застрахована особа) повідомляє страховика протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з дати прийняття відповідного рішення МСЕК.

При настанні страхового випадку страхова виплата здійснюється у наступних розмірах:

а) у разі смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або хвороби страховик сплачує 100% суми страхової виплати;

б) при встановленні застрахованій особі інвалідності І-ої групи внаслідок нещасного випадку - 100% страхової суми, внаслідок хвороби -100% суми страхової виплати;

в) при встановленні застрахованій особі інвалідності ІІ-ої групи внаслідок нещасного випадку - 80% страхової суми, внаслідок хвороби - 80% суми страхової виплати ( п. 4. 1. договору страхування).

У пункті 4.3.1 умов договору страхування від 07.06.2013 року сторони погодили, що у разі настання страхового випадку та за умови існування на цю дату заборгованості страхувальника (застрахованої особи) за кредитним договором №014/149878/3663/83 та якщо інше не було письмово погоджено з вигодонабувачем, страхових сплачує суму страхової виплати вигодонабувачу у розмірі фактичної заборгованості страхувальника (застрахованої особи) за кредитним договором №014/149878/3663/83, на дату настання страхового випадку.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що довідкою МСЕК від 26.11.2013 року ОСОБА_6 з 11.11.2013 року встановлено другу групу інвалідності.

Тобто, під час дії договору страхування від 07.06.2013 року, документально підтверджено настання страхового випадку, що передбачений його умовами.

27.11.2013 року на виконання договору страхування від 07.06.2013 року, третя особа звернулася із заявою до ПрАТ «СК «Уніка» про настання страхового випадку, додавши до неї пакет медичних документів.

Проте, відповідач листом № 354 від 17.01.2014 року відмовив у виплаті страхової виплати на підставі п. 1.5 та п. 1.6 договору страхування від 07.06.2013 року, зазначивши, що хвороба у страхувальника виникла до укладення зазначеного договору.

У зв'язку з невиплатою ПрАТ «СК«Уніка» вигодонабувачу страхової виплати за договором страхування від 07.06.2013 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з даним позовом.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), яка кореспондується зі ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України "Про страхування" страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страховика.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Враховуючи вищезазначене та те, що під час дії договору страхування від 07.06.2013 року страхувальнику - ОСОБА_6 встановлено другу групу інвалідності, тобто, настав страховий випадок за вказаним договором страхування, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про настання (виникнення) у страховика (ПрАТ «СК «Уніка») зобов'язання за договором страхування від 07.06.2013 року щодо здійснення страхової виплати.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі фактичної заборгованості страхувальника (застрахованої особи) за договором кредиту №014/149878/3663/73 від 13.06.2008 року, на дату настання страхового випадку (26.11.2013 року) у відповідності до умов договору страхування від 07.06.2013 року, у розмірі 152 049,08 грн. (80% від страхової суми) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на те, що такі висновки суперечать наявним у справі доказам, здійсненні місцевим господарським судом у порушення приписів ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 43 ГПК України та з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3-5 ч. 2, ч. 3 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; суми договору (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів); зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, якщо вони необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у даній справі є стягнення з ПАТ «СК «Уніка» грошових коштів у розмірі 152 049,08 грн.

Підставою ж позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у даній справі є невиконання ПАТ «СК «Уніка» умов договору страхування від 07.06.2013 року.

Як зазначалось вище, між ПАТ «СК «Уніка» (страховик), та ОСОБА_6 (страхувальник/застрахована особа) було укладено договір страхування від 07.06.2013 року.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено, що страховий випадок за договором страхування від 07.06.2013 року настав та у відповідача виник обов'язок здійснити страхову виплату.

Однак, умовами договору страхування від 07.06.2013 року визначено, що:

- застрахована особа є позичальником за договором кредиту №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 року;

- вигодонабувач в частині заборгованості застрахованої особи за кредитним договором №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», кредитор за вказаним Кредитним договором №014/149878/3663/83;

- при настанні страхового випадку вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором №014/149878/3663/83, що існує на дату настання страхового випадку;

- якщо на дату настання страхового випадку існує заборгованість страхувальника за кредитним договором №014/149878/3663/83 та якщо інше не було письмово погоджено з вигодонабувачем, страховик сплачує суму страхової виплати вигодонабувачу у розмірі фактичної заборгованості страхувальника за договором кредиту №014/149878/3663/83 на дату настання страхового випадку.

Із умов договору страхування від 07.06.2013 року випливає, що розмір страхової виплати вигодонабувачу прямо залежить (визначається) від розміру фактичної заборгованості страхувальника за договором кредиту №014/149878/3663/83 на дату настання страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підтвердження розміру заявлених до стягнення за даним позовом коштів, надано розрахунок заборгованості застрахованої особи (позичальника) за договором кредиту №014/149878/3663/74 від 13.06.2008 року, сам договір кредиту №014/149878/3663/74 від 13.06.2008 року тощо.

Однак, позивачем ні під час розгляду справи в місцевому господарському суді, ні під час розгляду справи в апеляційній інстанції не надано ні самого договору кредиту №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 року, ні розрахунку заборгованості застрахованої особи за вказаним договором.

Відсутність зазначених доказів унеможливлює визначення страхової виплати, яку повинен здійснити відповідач за договором страхування від 07.06.2013 року та, відповідно, визначити обґрунтованість чи необґрунтованість, підставність чи безпідставність заявлених до стягнення розміру грошових коштів, оскільки, як зазначалось вище, враховуючи умови договору страхування від 07.06.2013 року, страхова виплата повинна розраховуватись (визначатися) від розміру фактичної заборгованості страхувальника саме за договором кредиту №014/149878/3663/83 на дату настання страхового випадку, а не за договором кредиту №014/149878/3663/74 від 13.06.2008 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторони повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Положеннями ст. 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судовою колегією апеляційної інстанції досліджено подані сторонами, зокрема, позивачем, у справі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, і встановлено недоведеність позивачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 34 ГПК України (відсутність у матеріалах справи договору кредиту №014/149878/3663/83 від 13.06.2008 року, розрахунку заборгованості застрахованої особи за вказаним договором) розміру страхової виплати, яку повинен здійснити відповідач за договором страхування від 07.06.2013 року.

Встановлені колегією суддів апеляційної інстанції обставини (відсутність належних та допустимих доказів) унеможливлюють визначення заявлених до стягнення розміру грошових коштів, з огляду на, що у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми та, відповідно, підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 47 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з порушенням вищезазначених норм процесуального законодавства, з огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі № 910/22631/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа: ОСОБА_6, про стягнення 152 049,08 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні договори страхування, зокрема, договір страхування від 2010 року, яким застраховано відповідальність ОСОБА_6 за кредитним договором №014/149878/3663/74 від 13.06.2008 року, проте враховуючи підстави позову (невиконання ПАТ «СК «Уніка» умов договору страхування від 07.06.2013 року), колегія суддів не може надавати правової оцінки зазначеним доказам (договорам страхування від 2009 року, від 2010 року тощо).

Також колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на те, що захворювання ОСОБА_6 існувало протягом більше десяти років, тобто до моменту укладення договору страхування від 07.06.2013 року, не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати за вказаним договором, оскільки відповідно до умов договору страхування від 07.06.2013 року страховим випадком є, зокрема, загострення хвороби та встановлення інвалідності ІІ групи.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України судові витрати за подання позову та перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на позивача у справі - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі №910/22631/16 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення 152 049,08 грн. страхового відшкодування (80 % від страхової суми) відмовити у повному обсязі.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ідентифікаційний код 14305909) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, ідентифікаційний код 20033533) 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 74 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ідентифікаційний код 14305909) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, ідентифікаційний код 20033533) 2508 ( дві тисячі п'ятсот вісім) грн., 82 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

7. Справу № 910/22631/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Б.В. Отрюх

Л.В. Чорна