КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа№ 925/911/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: Мамчур О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного навчального закладу "Уманський професійний

аграрний ліцей"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 15.11.2016

у справі №925/911/16 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз"

до Державного навчального закладу "Уманський професійний

аграрний ліцей"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Уманьгаз" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Державного навчального закладу "Уманський професійний аграрний ліцей" (далі - відповідач) 22 085,64 грн. санкцій, нарахованих на суму боргу, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого позивачем товару (природного газу) за договорами на постачання природного газу за регульованим тарифом від 03.03.2014 №78/14-Б та від 05.01.2015 №88/15-Б, з яких: 957,69 грн. - 3% річних, 5 249,98 грн. - пеня, 15 877,97 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої грошові зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку з чим позивач набув права нарахувати відповідачу штрафні санкції, передбачені умовами укладених між сторонами договорів та чинним законодавством України.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та непідтвердженості вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач зазначав про те, що на день пред'явлення позову боргу за спожитий природний газ у відповідача перед позивачем відсутній. Окрім того, за твердженням відповідача, несвоєчасна оплата за використаний природний газ, а відтак несвоєчасне виконання зобов'язання перед позивачем щодо оплати за поставлений ним природний газ сталися з об'єктивних причин, які не залежать від господарської діяльності відповідача, а саме: невчасне і неповне виділення із державного бюджету коштів бюджетним установам, в тому числі і відповідачу, на оплату комунальних послуг, зокрема, на оплату газу, призвело до затримки розрахунків між сторонами.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі №925/911/16 позов було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 957,69 грн. 3% річних, 5 249,98 грн. пені, 15 877,97 грн. інфляційних втрат та 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі №925/911/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- акти приймання-передачі не містять підпису споживача за Договором, а саме відповідача в особі директора ліцею;

- акти приймання-передачі підписані від позивача особою, яка не має права підпису з прикладанням печатки відповідача;

- примірники акту приймання-передачі за січень 2014 року, які наявні у позивача та відповідача, містять різні дати складання, що могло вплинути на правильність визначення періоду прострочення;

- прострочення відповідача виникло внаслідок того, що він є бюджетною установою, яка фінансується з Державного бюджету і є залежною від перерахування бюджетних коштів. У спірному періоді мало місце несвоєчасне надходження коштів з Державного бюджету на оплату комунальних послуг;

- після закінчення строку дії укладених між сторонами договорів, на відповідача покладається лише обов'язок провести розрахунок за спожитий газ. Будь-яких інших обов'язків, як сплата пені, 3% річних та інфляційних втрат споживач не має;

- суд в своєму рішенні вказав про те, що відповідач просив зменшити пеню, заявлену до стягнення позивачем. Однак ця обставина не відповідає дійсності, оскільки відповідач такого клопотання суду не подавав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №925/911/16 між суддями від 09.02.2017, апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 (головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.03.2017.

23.03.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів скарги відповідача та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 23.03.2017, не відбулося.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/340/17 від 07.04.2017, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, було призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу №925/911/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2017.

В судовому засіданні 25.05.2017 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі №925/911/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 25.05.2017 представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 25.05.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 01.06.2017.

25.05.2017 через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 01.06.2017 без участі повноважного представника позивача.

Оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь у судовому засіданні господарського суду є правом, а не обов'язком сторони, яке вона використовує на власний розсуд, суд вирішив задовольнити клопотання відповідача.

В судовому засіданні 01.06.2017 представник відповідача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 01.06.2017 не з'явився, але, як зазначалося вище, просив розглядати справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами, подавши відповідне клопотання, яке задоволено судом.

В судовому засіданні 01.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані у попередньому судовому засіданні, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

У 2014 та 2015 роках між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, виникли правовідносини на підставі укладених договорів на постачання природного газу за регульованим тарифом №78/14-Б (далі - Договір №78/14-Б) та №88/15-Б (далі - Договір №88/15-Б) (том справи - 1, аркуші справи - 21-22, 24-25).

За умовами Договорів №78/14-Б та №88/15-Б (п.п.1.1, 2.7, 2.9) постачальник зобов'язується поставити споживачу природний газ в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач зобов'язується оплатити постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Акти приймання передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Вартість послуг та порядок проведення розрахунків визначені сторонами у розділі 4 Договорів №78/14-Б та №88/15-Б, згідно з п.п.4.5, 4.6 яких розрахунковий період становить один місяць - згідно контрактної години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількості реалізованого газу, визначену згідно з актом прийому-передачі природного газу. Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до Договору. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі збільшення у встановленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в 5-денний строк після збільшення цього обсягу.

Відповідальність за невиконання чи неналежне виконання сторонами своїх зобов'язань визначена в розділі 6 Договорів №78/14-Б та №88/15-Б, згідно з п.п.6.1, 6.2.2 яких за неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність передбачену умовами Договору і законодавством України. У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, 3% річних та інфляційні втрати.

В п.10.1 Договору №78/14-Б передбачено, що останній набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались з 01.01.2014 і діє в частині поставки газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

В п.10.1 Договору №88/15-Б передбачено, що останній набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались з 2014 року і діє в частині поставки газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Договорів №78/14-Б та №88/15-Б позивач у період з січня 2014 по березень 2015 року поставив відповідачу природний газ, про що сторонами було складено відповідні акти приймання-передачі послуг. Однак відповідач розрахувався за надані позивачем послуги з порушенням порядку і строків, встановлених в Договорах №78/14-Б та №88/15-Б.

Зважаючи на прострочення відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача 957,69 грн. 3% річних та 5 249,98 грн. пені, нарахованих за період з 06.02.2014 по 20.04.2016, а також 15 877,97 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 28.02.2014 по 31.08.2015.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача обґрунтованими, нормативно та документально підтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ст. 714 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідачу за порушення строків проведення розрахунків з оплати вартості товару, отриманого за укладеними з позивачем Договорами №78/14-Б та №88/15-Б у період з січня 2014 по березень 2015 року.

В процесі судового розгляду було з'ясовано, що позивач на виконання своїх договірних зобов'язань в опалювальний період 2014-2015 року надав відповідачу послуги з постачання природного газу загальним обсягом 148,333 куб. м. вартістю 885 058,64 грн., про що сторони склали та підписали відповідні акти приймання-передачі послуг за січень 2014 - березень 2015 років. Окрім того, позивачем виставлялися відповідачу до сплати рахунки (том справи - 1, аркуші справи - 28-32, 53-57, 60, 63-64, 67-70, 73-77, 79-81, 83-84).

Судом не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо дат підписання Акту приймання-передачі газу за січень 2014 року, оскільки жодних зауважень (претензій) щодо якості, кількості переданого позивачем товару, строків поставки та/або оформлення супровідної документації протягом спірного періоду від відповідача не надходило. Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В даному випадку відповідач стверджує про те, що підпис від імені підприємства відповідача на Актах приймання-передачі послуг виконаний не керівником відповідача, а невстановленою особою. Водночас, при цьому відповідачем не надано суду жодних доказів реагування з цього приводу у правовому полі, тобто звернення до правоохоронних органів (оскільки Акти містять не лише підпис певної особи, зроблений від імені відповідача, а й відбиток печатки підприємства відповідача, що за логікою останнього може свідчити про доступ невстановленого кола осіб або особи до цієї печатки) чи повідомлення позивача, тощо.

Відповідач здійснював розрахунок з позивачем з порушенням строків, встановлених у Договорах №78/14-Б та №88/15-Б, про що відповідачем вказано у відзиві на позов.

Колегією суддів враховано посилання відповідача на відсутність у нього заборгованості перед позивачем на дату звернення останнього до Господарського суду Черкаської області. Однак предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, а не вимога про стягнення безпосередньо боргу за надані позивачем послуги. В даному випадку до предмету доказування входить з'ясування питання не лише щодо наявності у відповідача боргу, а насамперед щодо дотримання строків проведення розрахунків, погоджених сторонами у Договорах №78/14-Б та №88/15-Б.

Доказів, які б свідчили про те, до відповідач належним чином та з дотриманням умов укладених між сторонами Договорів №78/14-Б та №88/15-Б виконував свої грошові зобов'язання перед позивачем ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2.2 Договорів №78/14-Б та №88/15-Б за неналежне виконання умов цих Договорів сторони несуть відповідальність передбачену умовами Договорів і законодавством України. У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договорів, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, 3% річних та інфляційні втрати.

Судом враховано посилання відповідача на те, що він фінансується за рахунок бюджетних коштів та відсутність належного фінансування. З цього приводу необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договори №78/14-Б та №88/15-Б, сторони погодили всі їх істотні умови, в тому числі й щодо ціни Договорів, порядку здійснення розрахунків та відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Окрім того, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, названа стаття встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

До того ж, передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

За розрахунками позивача з відповідача підлягає стягненню 957,69 грн. 3% річних та 5 249,98 грн. пені, нарахованих за період прострочення з 06.02.2014 по 20.04.2016, а також 15 877,97 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 28.02.2014 по 31.08.2015.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку про його арифметичну правильність у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом враховано твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив про наявність клопотання відповідача щодо зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені, тоді як відповідач не звертався до суду з таким клопотанням. Водночас таке посилання в рішенні суду у даній справі не вплинуло на прийняття правомірного по суті заявлених вимог рішення.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду, не надано.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного навчального закладу "Уманський професійний аграрний ліцей" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі №925/911/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.11.2016 у справі №925/911/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/911/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк