номер провадження справи 28/36/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017 Справа № 908/789/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (70512, Запорізька область, Оріхівський район, с. Ясна Поляна, вул. Садова, буд. 4)

до відповідача селянського (фермерського) господарства Добробут (70520, Запорізька область, Оріхівський район, с. Вільнянка)

про стягнення 24093,94 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився, в судовому засіданні 15.05.2017р. приймав участь ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги б/н від 01.03.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3, договір доручення на ведення справ в господарському суді та іншу правову допомогу № б/н від 10.05.2017р., ОСОБА_4, голова селянського (фермерського) господарства «Добробуд»

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 12.04.2017 року звернувся позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача селянського (фермерського) господарства Добробут про стягнення за договором про надання сільськогосподарських послуг від 30.04.2014р. заборгованості у розмірі 24093,94грн., з яких: 10330,00грн. основний борг, 7251,66грн. інфляційні втрати, 896,58грн. 3% річних, 5615,70грн. штрафні санкції за користування чужими коштами. Також враховуючи положення ст. 44 ГПК України просив стягнути витрати на послуги адвоката у розмірі 3360,00грн. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором від 30.04.2014р. в частині оплати наданих послуг. Приймаючи до уваги приписи діючого законодавства, позивачем нараховані до стягнення штрафні та компенсаційні втрати. В обґрунтування правової позиції позивач посилався на ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 193, 216, 217, 218, 220, 231 ГК України, ст. ст. 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/789/17 призначено до розгляду судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 13.04.2017 року порушено провадження у справі №908/789/17, присвоєно справі номер провадження 28/36/17, судове засідання призначено на 15.05.2017 року. В порядку ст. 65 ГПК України, суд зобовязав сторін надати документи для всебічного та повного зясування фактичних обставин справи. В судовому засіданні 15.05.2017р. оголошувалась перерва до 31.05.2017р., зобовязано сторони надати наступні документи: позивача надати суду письмові пояснення щодо отримання від відповідача коштів в розмірі 10330,00 грн. на підставі видаткового касового ордеру № 18 від 16.06.2014 р.; сторони документи, які містять підпис позивача, за період дії Договору; сторонам визначитися з експертною установою, яка буде здійснювати проведення почеркознавчої експертизи; зобовязати представника позивача забезпечити явку в наступне судове засідання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 31.05.2017 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На електрону адресу суду 30.05.2017р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізній строк у звязку з перебуванням ОСОБА_1 у відрядженні за межами Запорізької області (Черкаська область). Також повідомлено про неотримання позивачем ані особисто, ані через уповноваженого представника грошових коштів від відповідача у розмірі 10330,00грн. Зазначав, що з огляду на позицію позивача та враховуючи вимогу суду щодо особистої явки в судове засідання позивача - ФОП ОСОБА_1 стає неможливим вирішення питання щодо призначення експертного дослідження наданих відповідачем документів - стосовно належності підпису у видатковому касовому ордері саме ОСОБА_1, адже без надання зразків його особистого підпису дане дослідження неможливо провести.

Представники відповідача зазначене клопотання залишили на розсуд суду.

Клопотання позивача про відкладання розгляду справи судом відхилено, оскільки згідно ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. У даному випадку такі обставини відсутні; документальні докази, які додані до справи, містять достатньо інформації, що має значення для вирішення спору між сторонами. До того ж представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження факту знаходження його довірителя у відрядженні. Дата судового засідання попередньо була узгоджена зі сторонами.

Представники відповідача підтримали заперечення, які були надані суду 15.05.2017р. Надали заяву про залучення до матеріалів справи оригіналів документів, в яких міститься підпис позивача. Заперечення вмотивовані відсутністю правових підстав для стягнення заборгованості за договором від 30.04.2014р., внаслідок належного виконання відповідачем зобовязань щодо оплати наданих позивачем послуг, про що суду наданий оригінал видаткового касового ордеру № 18 від 16.05.2014р. З урахуванням відсутності порушень з боку відповідача відсутні підстави для застосування штрафних та компенсаційних санкцій. Просили в позові відмовити, оскільки вимоги заявлені безпідставно.

Заслухавши представників відповідача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (виконавець, позивач у справі) та сільськогосподарське (фермерське) господарство «Добробут» (замовник, відповідач у справі) 30.04.2014р. уклали договір про надання сільськогосподарських послуг (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надати за плату наступні послуги, а саме: культивацію, хімічну обробку, садіння проса, коткування, боронування, а замовник зобовязується оплатити дані послуги.

Пунктами 2-3 договору встановлено, що за надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю 10330,00грн. Замовник проводить оплату готівкою в продовж 5 банківських днів з моменту надання послуг.

Відповідно до п. 5 договору строк виконання робіт з 01.05.2014р. по 10.05.2014р.

Пунктами 10-11 договору встановлено, що здавання послуг виконавцем та прийняття їх результатів замовником оформлюється ОСОБА_4 приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноваженими представниками сторін. ОСОБА_5 приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Про факт виконання позивачем зобовязань за договором свідчить підписаний обома сторонами та скріплений печатками ОСОБА_5 приймання-передачі наданих послуг від 10.05.2014р. Відповідно до вказаного акту загальна вартість наданих послуг склала 10330,00грн.

Підставою для звернення з позовом позивач зазначав порушення відповідачем строку оплати наданих послуг, в звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 10330,00грн. Внаслідок наявності порушення грошового зобовязання позивач, керуючись приписами діючого законодавства нарахував до стягнення штрафні та компенсаційні санкції.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором від 30.04.2014 р. у розмірі 10330,00грн. не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання.

Як зазначалося вище обовязок відповідача полягає у здійсненні оплати готівкою впродовж 5 банківських днів з моменту надання послуг.

Відповідно до умов договору доказом надання послуг є підписаний обома сторонами 10.05.2014р. Акт приймання-передачі наданих послуг.

Як було зазначено вище, даний акт є підтвердженням належного виконання позивачем зобовязань за договором та є підставою для вчинення відповідачем дії щодо оплати наданих послуг.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Коментована стаття надає визначення порушення зобов'язання, яке буває двох видів. По-перше, це невиконання зобов'язання. Про невиконання зобов'язання можна говорити, якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов'язання. Тобто не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо, або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов'язання мають утримуватися (наприклад, боржник відмовляється сплатити вартість речі кредиторові або використовує річ, передану кредитором в оренду не за її призначенням, тощо).

Другим випадком порушення зобов'язання є його неналежне виконання. Неналежне виконання визначається коментованою статтею як порушення умов, визначених змістом зобов'язання. Поняття належного виконання зобов'язання надається ст. 526 ЦК України. В разі невідповідності виконання зобов'язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов'язання.

Як пояснили представники відповідача селянське (фермерське) господарство «Добробут» знаходиться на спрощеній системі оподаткування, оскільки є платником єдиного податку. Тобто відповідач належить до сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Враховуючи бажання виконавця за договором отримати оплату наданих послуг готівкою, сторонами даний факт узгоджений в п. 3 договору.

Суду наданий видатковий касовий ордер № 18 від 16.05.2014р. виданий С(Ф)Г «Добробут». Зазначений видатковий касовий ордер свідчить про видачу ОСОБА_1 (паспорт серії СА № 327483 від 20.09.2010р. Оріхівським РВ ГУМВС України) 10330,00грн. згідно акта про надання послуг до договору від 30.04.2014р. Касовий ордер оформлений сторонами на пятий банківський день, як то передбачено умовами договору.

Порядок оформлення касових операції встановлений постановою Правління Національного Банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операції», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320 (надалі Положення).

Згідно з Положенням готівкові розрахунки це платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна; журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів - документ, що застосовується для реєстрації прибуткових та видаткових касових ордерів та інших касових документів.

Пунктом 2.1 Положення встановлено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Відповідно до п. 3.4-3.5 вказаного Положення, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником.

У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору.

Пунктом 3.11 Положення встановлено, що прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, що оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.

Матеріали справи містять витяг з журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (Рахунок 301 «Каса»), в якому міститься інформація, що 16.05.2014р. ОСОБА_1 згідно акту про надання послуг сплачено 10330,00грн. (код операції 631).

З огляду на викладене слідує, що відповідач, враховуючи положення чинного законодавства та умови договору виконав прийняті зобовязання щодо оплати наданих послуг у встановлений договором строк, дану операцію відобразив в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Аналізуючи наявні документи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази належного виконання відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послуг в рамках дії договору про надання сільськогосподарських послуг від 30.04.2014р.

Отже вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 10330,00грн. за вказаним правочином є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Стосовно заявлених вимог про стягнення про стягнення штрафних та компенсаційних санкцій за порушення виконання грошового зобовязання, суд зазначає наступне:

Господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання означає реалізацію до них господарських санкцій, тобто до субєкта господарських правовідносин застосовується нарахування штрафних санкцій у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору у разі наявності правопорушення.

Господарське правопорушення це винне, протиправне діяння, що завдає шкоди господарським відносинам, правам і законним інтересам субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин.

Склад господарського правопорушення включає: 1) протиправну поведінку субєкта господарювання; 2) наявність шкідливих наслідків; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою правопорушника і шкодою; 4) вину правопорушника.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкції повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

З аналізу норм чинного законодавства слідує, що безумовною умовою застосування як штрафних санкції так і компенсаційних є наявність порушення зобовязань.

В той же час, суду не надані докази порушення відповідачем зобовязань щодо належного виконання умов договору, тобто підстав для застосування штрафних та компенсаційних санкцій (стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат) у позивача не виникло.

Таким чином, доводи позивача спростовуються вищевикладеними обставинами, а вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, стосовно вимог про стягнення штрафних санкцій за користування чужими коштами суд зазначає наступне: п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» встановлено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" передбачається, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1).

Тобто, неустойка, у вигляді пені, є санкцією договірною, окрім випадків встановлення її розміру і бази певним нормативним актом.

Таким чином, аналіз умов договору та діючого законодавства свідчить про неузгодження сторонами договору ні розміру пені, ні бази її нарахування. Тому суд вважає, що у відповідача взагалі відсутні правові підстави для нарахування пені за спірним договором.

Щодо посилання представника позивача на невідповідність підпису на видатковій накладній підпису його довірителя та відсутність печатки фізичної-особи підприємця суд зазначає наступне:

Норми чинного законодавства не передбачають обовязкового скріплення печаткою видаткового касового ордеру особою, яка отримує готівку від підприємства, а факт фальсифікації підпису позивача в бухгалтерських документах повинен ґрунтуватися на належних та допустимих доказах вироці суду, винесеному за результатами розгляду відповідної кримінальної справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення 25,82грн. 3% річних судом не приймається, оскільки це не відповідає нормам чинного законодавства і матеріали справи підтверджують факт належного та своєчасного виконання відповідачем зобовязань в частині оплати наданих послуг.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір та витрати на адвоката, понесені позивачем, покладаються на позивача.

Витрати відповідача, понесені на послуги адвоката, залишаються за відповідачем, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 901 ЦК України, ст. 230 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 06 червня 2017 р.

Суддя О.В. Федорова