КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/24538/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Хлєбніков С.Г. (дов. від 22.07.2016);

від відповідач-1: Мельник В.А. (дов. від 19.01.2015);

від відповідач-2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017

у справі № 910/24538/16 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

до державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (відповідач-1) та фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (відповідач-2)

про визнання частково недійсним договору від 24.05.2016 №БВ-14/16

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 24.05.2017.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судове засідання 24.05.2017 представник відповідача-2 не з'явився. Про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами, оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні 24.05.2017 підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. Представник відповідача-1 заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про визнання частково недійсним ліцензійного договору від 24.05.2016 №БВ-13/16 (далі - Договір №БВ-13/16), укладеного державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - Агентство) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - Підприємець), а саме в частині дії Договору №БВ-13/16 в період з 01.02.2014 до 24.05.2016.

27.02.2017 представником позивача до суду першої інстанції було подано уточнення до позовної заяви, в якій останній зазначив про те, що представником позивача було допущено неточність у первинному тексті позовної заяви щодо номеру договору, а саме, замість договору № БВ-14/16, помилково зазначено № БВ-13/16, уточнення прийняте судом, відповідачі ознайомлені.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що Договір №БВ-14/16 має бути визнаний недійсним в частині його дії на період з 01.02.2016 по 24.05.2016, у відповідності до уточнень до позовних вимог від 24.02.2017 (а.с. 221, т. 1), оскільки відповідно до частини п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а в реальності спірний договір покликаний на "врятування" Підприємця від відповідальності.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

24.05.2016 Агентством (ДО УААСП) і Підприємцем (користувач) укладено Договір №БВ-14/16, за умовами якого:

- ДО УААСП надає користувачу на умовах, визначених Договором №БВ-14/16, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару ДО УААСП, на території: кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 2.1 Договору №БВ-14/16);

- сторони домовились, що сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується користувачем за надання невиключного права на публічне виконання творів з репертуару ДО УААСП становить: 1% від доходів користувача при безкоштовному вході, але не менше 800 грн. за один календарний місяць (пункт 2.4 Договору №БВ-14/16);

- Договір №БВ-14/16 набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.08.2016 (включно); сторони розуміють і погоджуються, що умови Договору №БВ-14/16 також застосовуються до відносин, які виникли між ними з 01.02.2016 і до моменту укладення Договору №БВ-14/16 (частина третя статті 631 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України)) (пункт 5.1 Договору №БВ-14/16).

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною п'ятою статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Так, як зазначає Агентство і підтверджує Підприємець 22.01.2016 останнім було отримано від Агентства пропозицію укласти ліцензійний договір, а в подальшому 24.05.2016 відповідачами було укладено Договір №БВ-14/16.

Частиною третьою статті 631 ЦК України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Апелянт не довів належними доказами у справі відсутність відносин між відповідачами, які виникли до його укладання, тоді як сторони Договору наполягають на існуванні таких відносин.

Представником Агентства у судовому засіданні апеляційної інстанції було надано докази того, що Підприємцем здійснюються оплати за договором, у тому числі за період з 01.02.2014 по 24.05.2014, на підтвердження чого надано суду виписки з банківського рахунку щодо здійснення Підприємцем оплати за Договором №БВ-14/16.

Дослідивши вказаний договір та матеріали справи, судова колегія вважає, що пункт 5.1 Договору №БВ-14/16 в частині застосування умов Договору до відносин сторін, які виникли між відповідачами з 01.02.2014 і по 24.05.2014 (день укладення Договору №БВ-14/16), покликаний на реальне настання правових наслідків, сторонами виконується даний Договір №БВ-14/16.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги Організації не підлягають задоволенню, оскільки не вбачає підстав для визнання недійсним Договору №БВ-14/16 в частині його дії на період з 01.02.2014 по 24.05.2014.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та з дотриманням приписів норм матеріального і процесуального права прийняв законне й обґрунтоване рішення, визначені законом підстави для скасування або зміни якого відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16 - без змін.

2. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

3. Справу № 910/24538/16 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 29.05.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко