РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2017Справа №910/6112/17

За позовом Firma "Orhei-Lada-Service" S.R.L. (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Орхей-Лада-Сервіс»)
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех»
простягнення 10034 дол США 00 центів

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шаповалов Д.В. - представник за довіреністю № 1 від 26.05.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Firma "Orhei-Lada-Service" S.R.L. (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Орхей-Лада-Сервіс») з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех» про стягнення 10034 дол США 00 центів, з яких 10000 дол США 00 центів основного боргу та 34 дол США 00 центи пені.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідач в порушення положень укладеного між сторонами Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 не поставив позивачу у встановлений контрактом строк товар (сміттєвоз КО440 на шасі ГАЗ3309, 2016 року випуску). При цьому, між сторонами було укладено Угоду про розірвання вказаного контракту, умовами якої сторони встановили строк повернення відповідачем здійсненої позивачем попередньої оплати у сумі 10000 дол США 00 центів за Контрактом № 04/10/16 MOL від 06.10.2016. Однак, відповідач не повернув позивачу попередню оплату у розмірі 10000 дол. США 00 центів, Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з поставки товару за Контрактом № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 34 дол США 00 центів, нараховану за період з 01.11.2016 до 05.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6112/17, розгляд справи призначено на 26.05.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 26.05.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 26.05.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 672.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 26.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех» (продавець) та Firma "Orhei-Lada-Service" S.R.L. (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Орхей-Лада-Сервіс») (покупець) укладено Контракт № 04/10/16 MOL, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (товар) на умовах, у порядку та у строки, встановлені даним Контрактом. Найменування, кількість, асортимент і ціна товару визначаються сторонами у специфікаціях (додатках), які є невід'ємними частинами даного Контракту (оригінал вказаного контракту оглянуто судом у судовому засіданні 26.05.2017).

Відповідно до п. 2.1 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 ціна на товар вказується у специфікаціях в доларах США.

Згідно з п. 2.2 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 загальна вартість контракту становить 20000 дол США.

Згідно з п. 4.5 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 строк поставки товару вказується у специфікаціях.

Відповідно до п. 6.1 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 покупець здійснює оплату товару наступним чином: першу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, покупець сплачує протягом 5 робочих днів з моменту підписання Контракту; другу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, покупець сплачує за три робочі дні до готовності до відвантаження товару, про що продавець зобов'язаний повідомити покупця письмово.

Згідно з п. 7.7 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 при готовності товару до відвантаження продавець зобов'язаний у строк 3 дні повідомити про це покупця.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно з п. 10.2 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, якщо сторони не зможуть досягти згоди протягом 60 днів з дня перших переговорів, спір підлягає вирішенню господарським судом за місцезнаходженням відповідача відповідно до законодавства України.

З огляду на викладене, до змісту правовідносин, які виникають із вказаного Контракту, підлягає застосуванню право України, а спір, відповідно до п. 10.2 Контракту, підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва, так як місцезнаходженням відповідача є: м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б (відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 14.04.2017).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 06.10.2016 між сторонами було укладено Специфікацію №1 до Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, в якій сторони погодили, що постачальник зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар - сміттєвоз КО440 на шасі ГАЗ3309, 2016 року випуску, загальною вартістю 20000 дол США 00 центів.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 1 від 06.10.2016 до Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 покупець здійснює оплату товару наступним чином: першу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, покупець сплачує протягом 5 робочих днів з моменту підписання Контракту; другу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, покупець сплачує за три робочі дні до готовності до відвантаження товару, про що продавець зобов'язаний повідомити покупця письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, позивач повинен був сплатити відповідачу першу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, у строк до 13.10.2016 включно.

Разом з тим, суд зазначає, що умова Контракту (Специфікації) про те, що другу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, покупець сплачує за три робочі дні до готовності до відвантаження товару, по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення частини попередньої оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору стосовно того, що другу частину попередньої оплати у розмірі 50% від суми контракту, що становить 10000 дол США 00 центів, покупець сплачує за три робочі дні до готовності до відвантаження товару не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Судом встановлено, що 13.10.2016 позивач сплатив відповідачу суму попередньої оплати у розмірі 10000 дол США 00 центів, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 13.10.2016, копія якого долучена позивачем до позовної заяви (призначення платежу - попередня оплата за сміттєвоз КО440 на шасі ГАЗ3309, 2016 року випуску, за Специфікацією № 1 від 06.10.2016 до Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 4.1 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 продавець поставляє товар на умовах самовивозу.

Відповідно до п. 6.2 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 поставка товару здійснюється відповідно до умов EXW Інкотермс 2000.

Відповідно до Інкотермс 2000 термін «франко-завод» (EXW) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки товару, якщо товар переданий у розпорядження покупцю на складі продавця чи в іншому названому місці.

Відповідно до п. 4.3 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 датою відвантаження товару вважається дата передачі товару перевізнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язку продавця доставити товар або передати у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцю.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5 Специфікації № 1 від 06.10.2016 до Контракту № 04/10/16 MOL строк відвантаження - протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання даного Контракту та Специфікації.

Таким чином, беручи до уваги, що Специфікація № 1 до Контракт № 04/10/16 MOL були підписані сторонами 06.10.2016, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 13.10.2016 (включно).

Відповідно до п. 7.5 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 зобов'язання продавця по Контракту вважаються виконаними у повному обсязі після поставки товару відповідно до умов п.п. 4.1, 4.5 Контракту.

Однак, судом встановлено, що відповідач не виконав у встановлені Контрактом строки свого обов'язку з поставки позивачу товару - сміттєвозу КО440 на шасі ГАЗ3309, 2016 року випуску, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, акту приймання-передачі товару, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що 19.01.2017 між сторонами було укладено Угоду про розірвання Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 (оригінал угоди оглянуто судом у судовому засіданні 26.05.2017), в якій сторони дійшли згоди вважати розірваним з 05.12.2016 Контракт № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 з всіма його умовами та погодили, що продавець (відповідач) зобов'язується повернути позивачу раніше сплачені останнім грошові кошти у розмірі 10000 дол США 00 центів у строк до 10.02.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Відповідно до ст. 1053 Цивільного кодексу України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобов'язання. Характерним для новації є укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов'язання, при цьому нове зобов'язання укладається між тими ж сторонами. Тобто під новацією слід розуміти заміну сторонами зобов'язання щодо предмета і способу виконання.

За таких обставин, враховуючи, що між сторонами було укладено Угоду про розірвання Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, в якій сторони дійшли згоди вважати розірваним Контракт № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 з всіма його умовами та погодили, що продавець (відповідач) зобов'язується повернути позивачу раніше сплачені останнім грошові кошти у розмірі 10000 дол США 00 центів у строк до 10.02.2017, суд дійшов висновку первісне зобов'язання відповідача з поставки позивачу товару (сміттєвозу КО440 на шасі ГАЗ3309, 2016 року випуску) припинилось, та виникло нове зобов'язання з позики, відповідно до якого відповідач зобов'язаний був у строк до 10.02.2017 повернути позивачу грошові кошти (сплачену позивачем попередню оплату) у розмірі 10000 дол США 00 центів.

Судом встановлено, що Додатковою угодою № 1 від 24.02.2017 сторони внесли зміни до Угоди про розірвання Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, погодивши, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу грошові кошти у строк до 02.03.2017 (оригінал додаткової угоди оглянуто судом у судому засіданні 26.05.2017).

Однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідач не повернув позивачу сплачену останнім суму попередньої оплати у розмірі 10000 дол США 00 центів (за Специфікацією № 1 від 06.10.2016 до Контракту № 04/10/16 MOL), що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу 10000 дол США 00 центів (платіжних доручень, банківських виписок, тощо).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех» у розмірі 10000 дол. США 00 центів підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Firma "Orhei-Lada-Service" S.R.L. (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Орхей-Лада-Сервіс») в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех» суми основного боргу у розмірі 10000 дол США 00 центів є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з поставки товару за Контрактом № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 34 дол США 00 центів, нараховану за період з 01.11.2016 до 05.12.2016.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 9.3 Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 у випадку прострочення поставки товару продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01% від вартості товару за кожний день прострочення, але не більше 10% загальної вартості товару, вказаної у специфікації.

Як встановлено судом, відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 13.10.2016 включно.

При цьому, як встановлено судом, 19.01.2017 між сторонами було укладено Угоду про розірвання Контракту № 04/10/16 MOL від 06.10.2016, в якій сторони дійшли згоди вважати розірваним з 05.12.2016 Контракт № 04/10/16 MOL від 06.10.2016 з всіма його умовами.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим визначений позивачем період для нарахування пені за прострочення виконання відповідачем обов'язку з поставки товару (з 01.11.2016 до 05.12.2016, що становить 34 дні, відповідно до розрахунку позивача, наведеному у позовній заяві).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Firma "Orhei-Lada-Service" S.R.L. (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Орхей-Лада-Сервіс») в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех» пені (за простчроення відповідачем поставки товару) у розмірі 34 дол США 00 центів підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що пунктом 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010р. № 01-08/369 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України від 01.07.2010» зазначено, що господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання нерезидентами позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір може сплачуватися нерезидентами в іноземній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати нерезидентами судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. Водночас абзацом третім частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті: для нерезидентів (за їх бажанням) - в іноземній валюті, для інших платників - у гривнях. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац третій частини першої статті 6 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспецтех» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б; ідентифікаційний код: 39442527) на користь Firma "Orhei-Lada-Service" S.R.L. (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Орхей-Лада-Сервіс») (MD-3542, s. Piatra, r-l Orhei, Republica Moldova; numarul de identificare de stat si codul fiscal: 028 (МД-3542, с. Пятра, Орхейський район, Республіка Молдова; ідентифікаційний державний номер - фіскальний код: 028) суму основного боргу у розмірі 10000 (десять тисяч) дол. США 00 центів, пеню у розмірі 34 (тридцять чотири) дол. США 00 центи та судовий збір у розмірі 150 (сто п'ятдесят) дол. США 51 цент.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 02.06.2017

Суддя І.М. Отрош