ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Справа № 910/18733/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 13.12.2016 р. (суддя Ващенко Т.М.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 р. (судді: Зеленін В.О., Алданова С.О., Зубець Л.П.)
у справі№910/18733/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд"
пророзірвання договору, стягнення 496 222 грн. 21 коп. та виселення
за участю представників:
від позивача Костюченко А.Ю., довіреність №73 від 11.08.2016 р.
від відповідача Вінокурова Р.О., угода про надання адвокатської допомоги №9/3 від 02.11.2013 р.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та зміну предмету позову, просило суд:

- розірвати договір оренди №63/1-20/24 від 04.03.2016 р., укладений між позивачем та відповідачем;

- стягнути з відповідача 496 222 грн. 21 коп., з яких 490 322 грн. 58 коп. заборгованості по сплаті орендної плати за квітень - серпень 2016 р., 1 451 грн. 61 коп. пені, 3 538 грн. 34 коп. 3% річних та 909 грн. 68 коп. інфляційних втрат;

- виселити відповідача з території орендованої виробничої бази.

Вимоги позову обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором оренди №63/1-20/24 від 04.03.2016 р. із внесення орендної плати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.12.2016 р. у справі №910/18733/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 р., заявлені позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 490 322 грн. 58 коп. заборгованості зі сплати орендної плати, 1 451 грн. 61 коп. пені, 1 952 грн. 46 коп. 3% річних. Розірвано договір оренди №63/1-20/24 від 04.03.2016 р., укладений між позивачем та відповідачем. Виселено відповідача з території виробничої бази, яка знаходиться за адресою: 02092, м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4 загальною площею 4098,40 кв.м. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення обґрунтовано доведеністю заявлених позовних вимог, а також здійсненням судами арифметично вірного розрахунку нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятими попередніми судовими інстанціями рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.12.2016 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 р. та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням норм матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, скаржник вважає, що попередні судові інстанції не надали належної правової оцінки тому факту, що позивач не має будь-яких майнових прав на нерухоме майно, яке є об'єктом оренди, а тому, на думку відповідача, позивач не мав права звертатися до господарського суду з даним позовом.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.05.2017 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ємельянов А.С. (доповідач у справі), судді: Карабань В.Я., Ковтонюк Л.В., касаційну скаргу відповідача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 29.05.2017 р.

Позивач скористався правом, наданим йому ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та до початку судового розгляду подав відзив на касаційну скаргу.

У судове засідання 29.05.2017 р. з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду спору у даній справі встановлено наступні обставини.

04 березня 2016 року позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди №63/1-20/24.

Пунктом 1.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 31.03.2016 р.) визначено, що орендодавець передає в оренду (строкове платне користування) нерухоме майно та обладнання, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 4 (далі - об'єкт оренди), а орендар приймає вказаний об'єкт оренди та зобов'язується використовувати його згідно цільового призначення та на визначених договором умовах.

У пункті 1.2 договору (в редакції додаткової угоди) визначено перелік та характеристики приміщень та обладнання, що надається в орендне користування за цим договором.

В свою чергу, у додатку №1 до договору сторони визначили перелік такого обладнання.

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 договору встановлено, що за домовленістю сторін орендна плата за переданий в оренду об'єкт оренди встановлюється в національній валюті України та становить 100 000 грн. 00 коп. в т. ч. ПДВ, щомісяця. Розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі договору, шляхом перерахування орендарем на рахунок орендодавця суми, визначеної відповідно, до умов п. 3.2 договору, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі об'єкту оренди в оренду. Протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання договору оренди орендар сплачує вартість оренди за перший і останній місяць строку оренди.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач передав, а відповідач прийняв об'єкт оренди (виробничу базу та обладнання), про що було складено акт приймання-передачі приміщень та обладнання від 04.03.2016 р.

При цьому, як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, в порушенням умов договору, відповідач не сплатив орендну плату за квітень 2016 року в розмірі 90 322 грн. 58 коп. та за травень - серпень 2016 року в розмірі 100 000 грн. 00 коп. на місяць.

За таких обставин, позивач звернувся до відповідача з вимогою негайно сплатити заборгованість зі сплати орендної плати, та/або укласти новий договір про оренду приміщень та майна, або звільнити займані приміщення. Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Вказане стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовною заявою, що є предметом розгляду в межах даної судової справи.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань щодо сплати орендної плати у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 490 322 грн. 58 коп.

У зв'язку з порушенням відповідачем свого грошового зобов'язання щодо внесення орендної плати, позивач також вказує на обов'язок останнього сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Крім того, враховуючи систематичне порушення відповідачем умов договору оренди (а саме: не внесення орендної плати протягом зазначеного вище періоду) позивач звернувся до суду з вимогою розірвати договір та виселити відповідача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, вважає що господарські суди попередніх інстанцій дійшли до правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

В силу ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Отже, з огляду на приписи наведених правових норм та враховую доведеність факту невиконання відповідачем свої зобов'язань з внесення орендної плати за договором №63/1-20/24 від 04.03.2016 р., який останнім не заперечується, місцевий та апеляційний господарські суди прийняли обґрунтоване рішення про стягнення з останнього 490 322 грн. 58 коп.

Разом з цим, за змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору оренди передбачено, що у разі несвоєчасного перерахування орендарем платежів по орендній платі орендодавцю відповідно до умов договору, орендар сплачує на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми затриманого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання від суми затриманого платежу.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Таким чином, проаналізувавши висновки господарських судів попередніх інстанцій, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що судами, обґрунтовано стягнуто з відповідача 1 451 грн. 61 коп. пені та 1 952 грн. 46 коп. 3% річних, а також відмовлено у стягненні інфляційних втрат, врахувавши від'ємні значення індексів інфляції.

Поряд з викладеним також слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Вказане право орендаря не позбавляє його можливості звернутись з позовом до суду про розірвання договору оренди.

Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Наведене закріплено в ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи, що попередніми судовими інстанціями встановлено факт істотного порушення відповідачем умов договору оренди, яке полягало у систематичному не внесенні орендної плати, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що позовні вимоги про розірвання договору та виселення відповідача з орендованої виробничої бази правомірно задоволено судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, відхиляються колегією суддів Вищого господарського суду України, як безпідставні, оскільки в прийнятих адміністративними судами рішеннях, на які посилається скаржник, не вирішувалось питання правомірності набуття позивачем права власності на об'єкт оренди - нежилі приміщення, а лише досліджувались обставини здійснення державної реєстрації цього права.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, а, отже, відсутні і підстави для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 13.12.2016 р. у справі №910/18733/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді В.Я. Карабань

Л.В. Ковтонюк