КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа№ 910/19213/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

У судове засідання яке проводилося в режимі відеоконференції з'явились:

від позивача: Баланецький О.Д.- представник;

від відповідача: не з'явилися

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Чернівецької міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017

у справі № 910/19213/16 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Чернівецької міської ради

до Чернівецької обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Обласне комунальне підприємство "Центр комунального майна"

про визнання незаконним та скасування пунктів 3, 4, 5 рішення від 28.04.2016 № 89-5/16

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась з позовом Чернівецька міська рада до Чернівецької обласної ради про визнання незаконним та скасування пунктів 3, 4, 5 рішення від 28.04.2016 № 89-5/16.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що оспорюване Рішення відповідача порушує право власності територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради, яке належить позивачу в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", і позбавляє позивача права розпоряджатися спірною земельною ділянкою у розумінні статті 319 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Обласне комунальне підприємство "Центр комунального майна".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Чернівецька міська рада звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 та прийняти нове рішення по справі, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Чернівецької міської ради передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 апеляціну скаргу Чернівецької міської ради прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 04.04.2017.

20.03.2017 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Чернівецької міської ради надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому просить доручити проведення судового засідання, призначеного на 04.04.2017 на 10 год.30 хв., Господарському суду Чернівецької області (58000, м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 задоволено клопотання Чернівецької міської ради про участь у справі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.04.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 № 09-53/1342/17, у зв'язку із перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/19213/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Чернівецької міської ради у справі №910/19213/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Майданевича А.Г. та Тищенко А.І.

Ухвалою від 03.04.2017 Київського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Чернівецької міської ради у справі №910/19213/16 прийнято до свого провадження у визначеному складі.

В судове засідання, призначене на 04.04.2017, повноважні представники сторін не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 апеляціну скаргу Чернівецької міської ради відкладено на 23.05.2017.

18.04.2017 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Чернівецької обласної ради надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому просить доручити проведення судового засідання, призначеного на 23.05.2017 на 10 год.15 хв., Господарському суду Чернівецької області (58000, м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14).

Відповідно до положень ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 задоволено клопотання Чернівецької обласної ради про участь у справі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача 23.05.2017 в судовому засіданні яке проходило в режимі відео конференції, надав пояснення по суті спору підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити апеляційну скаргу Чернівецької міської ради, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 скасувати.

В судове засідання, призначене на 23.05.2017, повноважні представники відповідача та третьої особи не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені на клопотаннях та в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2016 року Чернівецькою обласною радою було прийнято рішення № 89-5/16, яким вирішено:

1. Передати з балансу Чернівецької обласної ради на баланс ОКП "Центр комунального майна" фруктовий сад (250 дерев) за адресою: вул. Заставнянська, 134, в м. Чернівцях, балансова вартість якого становить 5 500,00 грн., що є власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області.

2. ОКП "Центр комунального майна" прийняти на баланс вищезазначене нерухоме майно (фруктовий сад), згідно актів приймання-передачі.

3. Надати дозвіл ОКП "Центр комунального майна" на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки для оформлення права власності за Чернівецькою обласною радою, орієнтовною площею 3, 45 га за адресою: м. Чернівці, вул. Заставнянська, 134.

4. ОКП "Центр комунального майна":

4.1. Із дня прийняття цього рішення укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із особою, яка має відповідний дозвіл (ліцензію) на виконання цих робіт згідно з вимогами чинного законодавства;

4.2. Надати на затвердження обласної ради розроблений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

5. Розробнику документації із землеустрою:

5.1. Відобразити наявні обмеження (обтяження), сервітути;

5.2. Врахувати інтереси та права суміжних землекористувачів.

Позивач не погоджується, з пунктами 3, 4, 5 вищевказаного Рішення та вважає що вони суперечать вимогам чинного земельного законодавства, оскільки на думку позивача прийнявши оспорюване Рішення відповідач фактично привласнив земельну ділянку, яка в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" є власністю територіальної громади міста Чернівців в особі Чернівецької міської ради.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у 1978 році рішенням Чернівецького виконавчого комітету для ведення підсобного господарства було передано земельні ділянки площею 61,0 га Військторгу № 225 та видано державний акт № 037544. Вказані 61,0 га складались з 9 земельних ділянок на території міста Чернівці, до яких входила спірна земельна ділянка, про що свідчить лист начальника ДП МОУ "Управління військової торгівлі ПрикВО". В подальшому, 30.09.1993 року між Військторгом № 225 (продавець) та Управлінням приватизації та комунальної власності при обласній Раді народних депутатів (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу - підсобного господарства Військторгу № 225 по вулиці Заставнянській, 134 в місті Чернівці на земельній ділянці площею 19,7 га, а також складено відповідний Акт передачі проданого майна від 30.09.1993. На підставі вищевказаного Договору купівлі-продажу та рішення ІІ сесії Чернівецької обласної ради ХХІІІ скликання від 09.17.1998 № 45-2/98, зареєстровано за територіальною громадою сіл, селищ, міст області в особі Чернівецької обласної ради право власності на об'єкти, нерухомості по вулиці Заставнянській, 134 в місті Чернівці та видане відповідне Свідоцтво про право власності. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 331 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" Чернівецькою обласною радою прийнято рішення від 27.12.1991 р. "Про перелік об'єктів комунальної власності обласної, міської та районних Рад народних депутатів", де згідно затвердженого Переліку об'єктів комунальної власності міської ради об'єкт нерухомості по вул. Заставнянській, 134 в м. Чернівці не значиться у зв'язку з тим, що він залишався власністю Військторгу № 225, а в подальшому згідно договору купівлі-продажу власністю Чернівецької обласної ради. На підставі Наказу Управління приватизації та комунальної власності при обласній раді народних депутатів від 12.10.1993 №6-с та рішення № 183/18 від 10.11.1993 Ленінської районної ради народних депутатів м. Чернівці зареєстровано Державне комунальне підприємство "Аграрник". Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 01.11.1994 р. №218/7 "Про надання земельних ділянок" вирішено надати в постійне користування земельну ділянку площею 9,0 га по вулиці Заставнянській 134 в м. Чернівці Державному комунальному підприємству "Аграрник". Як стверджує відповідач, на підставі вищевказаного рішення Державному комунальному підприємству "Аграрник" був виданий Акт на право постійного користування ЧВ № 000031, який залишився у Відділі земельних ресурсів Чернівецької міської ради, про що надав накладну № 321А від 09.11.1994. В подальшому, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 18.04.1995 № 285/9 "Про надання земельних ділянок" вирішено надати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 9,0 га по вулиці Заставнянській, 134 на умовах оренди терміном на 5 років для ведення городництва державному комунальному підприємству "Аграрник" в зв'язку з матеріальними затратами по обробітку, згідно фактичного користування за рахунок земель колишнього підсобного господарства "Військторг № 225". При цьому, пунктом 3 скасоване попереднє рішення № 218/7 від 01.11.1994 року. Рішенням VІІ сесії ХХІІ скликання Чернівецької міської ради народних депутатів від 18.05.1995 № 93 вирішено відмінити пункт 4 рішення міськвиконкому № 285/9 від 18.04.1995 як такий, що суперечить чинному законодавству України. Також, розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації від 19.12.1995 № 323-р запропоновано Чернівецькій міській раді народних депутатів в місячний термін скасувати рішення VІІ сесії ХХІІ скликання Чернівецької міської ради народних депутатів від 18.05.1995 № 93. Відповідно до Рішення Чернівецької обласної ради від 09.07.1998 № 45-2/98 КП "Аграрник" включено в перелік об'єктів спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, управління якими здійснюється відділом виконавчого апарату обласної ради з питань матеріально-технічного забезпечення та управління об'єктами спільної власності територіальних громад. 31.11.2002 року Чернівецькою обласною радою було прийнято рішення № 106-5/02 про ліквідацію КП "Аграрник". Рішенням від 11.06.2003 № 99-9/03 "Про затвердження ліквідаційного балансу КП "Аграрник" вирішено передати будинковолодіння по вулиці Заставнянській 134 в місті Чернівці на баланс обласної ради. Згідно Акту прийому-передачі від 18.06.2003 року майно КП "Аграрник по вулиці Заставнянській 134 в місті Чернівці передано на баланс Чернівецької обласної ради. Відповідно до повідомлення від 09.10.2003 № 843-р Ліцензійно-реєстраційної палати, державну реєстрацію КП "Аграрник" скасовано. На підставі вищенаведеного відповідач вважає, що відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. ст. 120, 125 Земельного кодексу України вважає, що він став власником спірної земельної ділянки.

Згідно із статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Згідно із ст. 8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин на території області належить розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Статтею 393 Цивільного кодексу України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як вже зазначалося вище, апелянт вважає незаконним оспорюване рішення у зв'язку з відсутністю у відповідача повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, чим порушено право власності територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради. При цьому, позивач вказує на те, що має право на спірну земельну ділянку і має право розпоряджатися нею, проте вказаною земельною ділянкою фактично розпорядився відповідач.

Згідно із частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ст. 327 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 373 Цивільного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 374 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Пунктом 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності 01.01.2013 визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Таким чином, земельні ділянки, які, зокрема, перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, відносяться до земель комунальної власності відповідних територіальних громад.

При цьому, слід зазначити, що наведена норма закону визначає належність до земель комунальної власності земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, проте не конкретизує якому саме органу місцевого самоврядування повинна належати така земельна ділянка і на якому правовому титулі (власності, користування тощо). Вказана норма закону не передає у власність органів місцевого самоврядування земельні ділянки, які знаходяться в його користуванні та відповідно не може бути підставою для автоматичної реєстрації права власності на земельні ділянки за органом місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є: обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України, земельні ділянки, належать до нерухомого майна.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які відповідно до статті 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" передбачено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

З огляду на викладене, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначені порядок і особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, які полягають, зокрема, в одночасності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку з державною реєстрацією похідного речового права на неї.

Відповідно до частини 4 статті 173 Земельного кодексу України Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Тобто, Законом визначено імперативну норму щодо обов'язковості проведення державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку, яка сформована із земель державної чи комунальної власності, за відсутності такої реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), одночасно з державною реєстрацією речового права на таку земельну ділянку, що є похідним від права власності. При цьому документи для державної реєстрації права власності та іншого речового права подаються виключно до органу державної реєстрації прав чи державному кадастровому реєстратору, у тому числі у разі нотаріального посвідчення договору, за яким виникає речове право на земельну ділянку.

Державна реєстрація права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку одночасно з державною реєстрацією речового права на неї проводиться на підставі рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування.

Згідно із статтею 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, посилання апелянта на те, що оспорюване рішення відповідача порушує право власності територіальної громади міста Чернівців в особі Чернівецької міської ради, яке належить позивачу в силу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", і позбавляє його права розпоряджатися спірною земельною ділянкою у розумінні статті 319 Цивільного кодексу України, не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь які документи, якіб підтверджували право власності позивача на спірну земельну ділянку.

Пунктом 2 Роз'яснень Вищого господарського суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" визначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки не встановлено порушення прав позивача як власника спірної земельної ділянки оспорюваним рішенням відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку із їх недоведеністю.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі № 910/19213/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19213/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко