РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017Справа №910/15988/16
За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів -Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська Ірина Анатоліївна

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕСТ ПАРТНЕРИ"

про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Турчин С.О.

суддя Головіна К.І.

суддя Мудрий С.М.

Представники учасників процесу:

від прокуратури: Колодчина Р.В. (посвідчення № 041222 від 08.02.2016)

від позивача: Власенко І.І. (довіреність № 225-КМР-1559 від 11.05.2017)

від відповідача 1: Петровський В.В. (довіреність б/н від 10.05.2016)

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В" (відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (відповідач 3) в якому просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350 грн., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, укладений між ТОВ "Авалон Комерц Груп" та ТОВ "Аурум Інвест", посвідчений 25.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнаровською І.А.;

- зобов'язати ТОВ "Аурум Інвест" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у Деснянському районі м. Києва, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівлі і споруд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15988/16, залучено до участі у справі третіх осіб 1,2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войнарську Ірину Анатоліївну, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВЕСТ ПАРТНЕРИ" та призначено справу до розгляду на 15.09.2016.

13.09.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 1 надійшов супровідний лист, в якому остання зазначила, що просить суд розглядати справи без її участі та додала до листа витребувані судом документи.

14.09.2016 через відділ діловодства суду від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 розгляд справи відкладено на 29.09.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, судом направлені судові запити до Гребінківського районного суду Полтавської області, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київського міського бюро технічної інвентаризації).

26.09.2016 від третьої особи 1 надійшли пояснення та документи по справі.

29.09.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшли клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду, у яких просить суд зупинити провадження у справі № 910/15988/16 до вирішення справи № 910/18114/15 та адміністративної справи № 826/14017/15, а також залишити без розгляду позов в частині позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, а саме нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350 грн., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376;

29.09.2016 через відділ діловодства суду від Гребінківського районного суду Полтавської області надійшла відповідь на запит, де вказано, що справа за позовом ТОВ "Преско-В" до ОСОБА_9 про розірвання договорів оренди та визнання права власності вказаним судом не розглядалась.

За результатами розгляду справи № 910/15988/16 в судовому засіданні 29.09.2016 винесено ухвалу, якою задоволено заяву заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 про вжиття заходів до забезпечення позову та ухвалу, якою продовжено строк вирішення спору у справі №910/15988/16 на 15 днів, відкладено розгляд справи на 18.10.2016.

30.09.2016 через відділ діловодства суду від Київського міського бюро технічної інвентаризації надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

18.10.2016 через відділ діловодства суду від прокуратури надійшли пояснення та документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи № 910/15988/16 відкладено на 15.11.2016

20.10.2016 через відділ діловодства суду від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) надійшла інформація по справі.

26.10.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 1 надійшли пояснення по справі.

10.11.2016 через відділ діловодства суду від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) надійшла інформація по справі.

15.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшла заява про застосування строків позовної давності.

15.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: 1) відповідач 1 до моменту продажу об'єкта нерухомості було належним користувачем земельної ділянки, оскільки відкрито користувалося земельною ділянкою та вживало необхідних дій для оформлення права користування земельною ділянкою; 2) право власності зареєстровано на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 у справі № 2-391/08 та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010 у справі № 2-391/08, а тому спірний об'єкт нерухомості не є самочинним будівництвом; 3) твердження про те, що рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 у справі № 2-391/08 та ухвала Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010 у справі № 2-391/08 є підробленими, непідтверджене належними доказами.

Представник Київської міської ради у судовому засіданні 15.11.2016 надав письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що Київська міська рада не приймала рішення про передачу спірної земельної ділянки, а тому будівництво є самочинним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 розгляд справи відкладено на 06.12.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

24.11.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення.

05.12.2016 від прокуратури надійшли письмові пояснення щодо заяви про застосування строків позовної давності та щодо зупинення провадження у справі.

06.12.2016 від відповідача-1 надійшло клопотання по долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2017, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017, зупинено провадження у справі № 910/15988/16.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15988/16 скасовано, а справу № 910/15988/16 направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 призначено розгляд справи № 910/15988/16 на 16.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 призначено колегіальний розгляд справи № 910/15988/16.

Також 16.05.2017 Господарським судом міста Києва зроблено запит до Гребінківського районного суду Полтавської області про надання інформації по справі № 2-391/08.

16.05.2017, в результаті проведення автоматичного визначення складу колегії суддів, справу № 910/15988/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Головіна К.І., Мудрий С.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 справу № 910/15988/16 прийнято до провадження колегією суддів, розгляд справи призначено на 01.06.2017.

25.05.2017 та 29.05.2017 від Гребінківського районного суду Полтавської області надійшла інформація по справі.

31.05.2017 від прокуратури надійшли пояснення по справі.

01.06.2017 від відповідача 1 надійшли клопотання про призначення у справі судової експертизи та про витребування доказів.

У судовому засіданні 01.06.2017 представник відповідача 1 підтримав клопотання про призначення експертизи та витребування доказів, просив суд їх задовольнити.

Представники позивача та прокуратури проти задоволення вказаних клопотань заперечили.

Заявляючи клопотання про призначення експертизи, відповідач зазначає, що для повного та об'єктивного встановлення обставин справи є встановлення факту справжності рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 у справі № 2-391/08 та ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2010 у справі № 2-391/08. Відповідач 1 зазначає, що оскільки на вищевказаних судових рішеннях міститься рукописний підпис судді, який ухвалював такі судові рішення, а також відтиск гербової печатки Гребінківського районного суду Полтавської області, яким скріплювалися такі судові рішення, тому є необхідність в проведенні комплексної судової технічної експертизи документа та почеркознавчої експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006 року Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз", судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить частина 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Враховуючи зазначене, обставини справи, характер спірних правовідносин, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні експертизи, оскільки висновок експерта можуть замінити інші засоби доказування, призначення експертизи у даній справі не вплине на вирішення спору, у зв'язку із чим, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача 1 про призначення у даній справі судової експертизи.

Щодо заявленого відповідачем 2 клопотання про витребування доказів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Оскільки клопотання відповідача 2 про витребування доказів є похідним від клопотання про призначення експертизи, у задоволенні якого судом відмовлено, то суд також відхиляє клопотання позивача про витребування доказів.

Крім того, розглянувши у судовому засіданні 01.06.2017 клопотання відповідача 1 про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду, суд зазначає наступне.

Так, у заявленому клопотання відповідач 1 просить залишити без розгляду позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, а саме нежитлової а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350 грн., укладений між ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/18114/15, де розглядається аналогічна вимога між тими ж сторонами і з тих же підстав.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Таким чином, передумовою для застосування положень п.2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, є наявність двох справ з тотожним суб'єктним складом, предметом та підставами.

Відповідно до п. 3.12 вищевказаної постанови, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд зазначає, що підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу у даній справі є відмінними від підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу у справі №910/18114/15.

Так, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 в її обґрунтування посилається на нікчемність договору, оскільки вказаний правочин був спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою територіальної громади міста Києва та порушує публічний порядок.

Натомість, у справі № 910/18114/15 аналогічна вимога Заступника прокурора Деснянського району міста Києва обґрунтована неправомірністю набуття ТОВ "Преско-В" права власності на об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим останнє не мало права його відчужувати в подальшому.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача 1 про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду.

У судовому засіданні 01.06.2017 представники позивача та прокуратури підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представники відповідачів 2,3, а також третіх осіб у судове засідання 01.06.2017 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду відповідачам 2,3 та третім особам було надіслано за належною адресою (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), отже, адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом належним чином.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 01.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_9 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, державним реєстратором КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі- КП «КМБТІ») Коломієць О.Г. 07.07.2011 прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Преско-В» права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а.

29.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" (відповідач 1, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (відповідач 2, покупець) укладено Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 8376, відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності нежитлову будівлю торгівельного призначення, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд 12а, загальною площею 260,10 кв.м. Нежитлова будівля торговельного призначання розташована на земельній ділянці площею 300,67 кв.м., кадастровий номер :62:003:116.

Відповідно до п. 1 зазначеного договору, нежитлова будівля, що продається, належить продавцю на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 року та ухвали цього ж суду від 10.11.2010 року.

25.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (відповідач 2, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (відповідач 3, покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A. та зареєстровано в реєстрі за № 825, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) нежитлову будівлю торговельного призначення, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд 12а, загальною площею 260,10 кв.м., реєстраційний номер об'єкт нерухомого майна: 0.

Відповідно до п. 1.4. зазначеного договору, нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 300,67 кв.м., кадастровий номер :62:003:116.

Прокурор, звернувшись до суду з позовом про визнання недійсними вищезазначених Договорів купівлі-продажу нерухомого майна, обґрунтовує позовні вимоги тим, що реєстрація права власності на нежитлове приміщення здійснена ТОВ "Преско-В" на підставі неіснуючого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 року та ухвали від 10.11.2010 року у цивільній справі № 2-391/08, а тому Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011 року, укладений ТОВ "Преско-В" та ТОВ "Авалон Комерц Груп", є нікчемним правочином, спрямованим на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності. Враховуючи, що нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю, підлягає визнанню недійсним і Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015 року. Крім того, оскільки земельна ділянка, на якій розміщено спірний об'єкт нерухомості, зайнята самовільно, без будь-яких правовстановлюючих документів, то, за твердженням прокуратури, остання підлягає поверненню позивачу з приведенням її у придатний для використання стан.

При цьому, статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 1, ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Статтею 29 ГПК України передбачено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України), із врахуванням того, що, "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються з огляду на вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР, первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на нерухоме майно.

Таким чином, Київська міська рада є органом, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від імені територіальної громади міста Києва повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.

Звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради обґрунтоване тим, що Київська міська рада неналежним чином здійснює захист своїх порушених прав та інтересів. Також, прокурор зазначає, що необхідність звернення прокурора з позовом пов'язана з тим, що розміщення на земельній ділянці по вул. Оноре де Бальзака 12а (62:003:116) об'єкта самочинного будівництва та його відчуження ТОВ «Преско В» за відсутності таких повноважень, порушено інтереси держави в особі Київської міської ради, яка незаконно позбавлена можливості щодо реалізації свого права на розпорядження земельною ділянкою.

З огляду на вищенаведене, звернення прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до господарського суду з даним позовом, направлено на захист охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Києва, уповноваженим органом якої є Київська міська рада.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

У ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказується, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю торгівельного призначення площею 260,10 кв.м. по вул. Оноре де Бальзака, 12а, що розташована на земельній ділянці кадастровий номер 62:003:116, було зареєстровано на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08.

В той же час, згідно із листом Гребінківського районного суду Полтавської області від 25.05.2017 № ЕП-140/17, справа № 2-391/08 розглядалась Гребінківським районним судом Полтавської області за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_15 про визнання права власності на майно.

Крім того, у вказаному листі зазначається, що згідно інвентаризаційних описів справ та матеріалів архіву суду починаючи з 2000 року та станом на 01.08.2014 цивільні справи, сторонами у яких були б ТОВ "Преско-В" та ОСОБА_9 до Гребінківського районного суду Полтавської області не надходили та не розглядались.

Відповідно до п. 2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 р. № 740, внесенню до Реєстру підлягають усі судові рішення судів загальної юрисдикції, а також окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення у цивільній справі № 2-391/08, за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_9 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, не обліковуються.

Враховуючи вищевикладене, Київською місцевою прокуратурою № 3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000066 від 28.04.2015 року за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу.

Таким чином, зазначені вище факти свідчать про неіснування рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_9 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

За таких обставин та враховуючи положення ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, суд дійшов висновку, що права та обов'язки не можуть виникати з неіснуючого рішення суду.

Крім того, прокурор у своїй позовній заяві зазначає, що спірний об'єкт нерухомості, на який було зареєстровано права власності за ТОВ «Преско-В» є самочинним.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

При цьому, в ст. 9 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності за ТОВ "Преско-В") встановлено, що розпорядження землями на території міста Києва до розмежування земель державної та комунальної власності, належить до повноважень Київської міської ради.

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 6 від 03.08.2016, рішення про передачу земельної ділянки по вул. Оноре де Бальзака, 12а (код ділянки 62:003:116) в Деснянському районі м. Києва ТОВ "Преско-В" та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, не реєструвались.

Крім того, листом Департаменту містобудування та архітектури від 25.08.2016 вих. № 055-12275 повідомлено, що умови та обмеження забудови спірної земельної ділянки не розроблялись, не надавались та не реєструвались.

Матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження факту відведення Київською міською радою спірної земельної ділянки для будівництва нежитлової будівлі.

Частинами 1 та 2 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Оскільки спірний об'єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці за адресою: м. Київ вул. Оноре де Бальзака, 12а, що не була належним чином відведена TOB «Преско-В» для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, тобто є самочинним, а тому в силу ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності у ТОВ «Преско-В» або інших осіб не виникало, у зв'язку з чим і не могло бути реалізовано в частині розпорядження майном, зокрема, передачі третім особам.

За правилами ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України судом може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» чітко визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 Цивільного кодексу України.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу.

Враховуючи викладене, а також те, що реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю торгівельного призначення, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд 12а, загальною площею 260,10 кв.м., здійснено на підставі неіснуючого рішення суду, розташування вказаного майна на земельній ділянці щодо якої не приймалось рішення власником про її передачу у власність чи користування, за відсутності необхідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 29.12.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", а також від 25.07.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест", оскільки оспорювані правочини посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, спрямовані на використання всупереч вимогам чинного законодавства земель державної, комунальної власності та порушують права та охоронювані законом інтереси держави в особі Київської міської ради як органу уповноваженого розпоряджатися землями територіальної громади міста Києва.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.03.2017 у справі № 910/15992/16.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару; якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (стаття 658 ЦК України);

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване в нього.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Суд враховує, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, вибула з володіння власника не за його волею.

В ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду на те, що незаконно зведені торгівельні об'єкти порушують права позивача як власника земельної ділянки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача-3 повернути власнику земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Згідно із ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом роз'яснення в п. 6 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб'єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Таким чином, прокурор, як представник держави в особі відповідного органу може бути наділений лише правами, належними особі, яку він представляє.

Сторони в судовому процесі мають рівні права, тому прокурор, який звернувся з позовом в інтересах держави не має в розумінні чинного ГПК України та законодавства привілейованого статусу порівняно з іншими учасниками процесу, зокрема, особою в інтересах якої він звернувся.

Таким чином, дія правового інституту позовної давності та положення щодо наслідків її спливу, встановлені законом, мають розповсюджуватися на всіх учасників судового процесу, у тому числі на прокурора.

Позовну заяву на захист інтересів держави в особі Київської міської ради Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 подав 30.08.2016.

Прокурор зазначає, що про порушене право стало відомо після отримання листа Голови Гребінківського районного суду Полтавської області № 411/15-вих від 06.03.2015.

При цьому позивач - Київська міська рада, не був стороною у цивільній справі № 2-391/08 про визнання права власності на спірне майно за ТОВ «Преско-В», і вказана справа Гребінківським районним судом Полтавської області не розглядалась, а про виявлені порушення позивачу стало відомо в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000066 від за ч.4 ст. 358 КК України.

Щодо твердження відповідача 1 про те, що ще у 2011 році прокуратура зверталася до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, то суд зазначає, що вказане не може свідчити про те, що прокуратура дізналась про порушення прав позивача, оскільки матеріали справи не містять такого запиту.

Щодо посилання відповідача на копію апеляційної скарги прокуратури Деснянського району м. Києва від 08.11.2011 вих № 9282 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області у справі № 2-391/08, то суд зазначає, що жодних доказів подання вказаної апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області матеріали справи не містять, як і не містять доказів розгляду такої апеляційної скарги.

Копія апеляційної скарги від 08.11.2011 вих. № 9282, подана відповідачем до суду, не містить жодних доказів про отримання її Гребінківським районним судом Полтавської області.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзивах на позовну заяву, то суд зазначає, що вони спростовуються встановленими вище судом обставинами.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, вартістю 112 350,00 грн., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" (02097, м. Київ, вул. Будищанська, 7, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (02230, м. Київ, вул. Боженка, 2, ), посвідчений 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8376.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 260,10 кв.м по вул. Оноре де Бальзака, 12а у м. Києві, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (02230, м. Київ, вул. Боженка, 2, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (02166, м. Київ, вул. Космонавта Волкова, буд. 2-А, ), посвідчений 25.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A. та зареєстрований в реєстрі за № 825.

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (02166, м. Київ, вул. Космонавта Волкова, буд. 2-А, ) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) земельну ділянку площею 260,10 кв.м по вул. Оноре де Бальзака, 12а у Деснянському районі м. Києва, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В" (02097, м. Київ, вул. Будищанська, 7, ) на користь Прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, , банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р 1062) 689,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (02230, м. Київ, вул. Боженка, 2, ) на користь Прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, , банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р 1062) 1378,00 грн. витрат зі сплати сдового збору.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (02166, м. Київ, вул. Космонавта Волкова, буд. 2-А, ) на користь Прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, , банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р 1062) 2067,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 07.06.2017.

Головуючий суддя С.О. Турчин

Суддя К.І. Головіна

Суддя С.М. Мудрий