КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/18953/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Павлюк Г.Г., представник за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Сміян Т.І., представник за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017р.

у справі №910/18953/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер Схід"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік"

про стягнення 1 079 132,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер Схід" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" про стягнення 1 079 132,00 грн., з яких: 1 000 000,00 грн. основний борг та 79 132,00 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем в обумовлений договором № 13/03/16 від 13.03.2016р. строк фінансової допомоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2017р. у справі №910/18953/16 в частині стягнення 230 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги припинено провадження у справі №910/18953/16. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" на користь Публічного акціонерного товариства "Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ханнер Схід" 770 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, 79 132,00 грн. пені, 16 186,98 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим актом, ТОВ "Келтік" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про допущені судом першої інстанції порушення при розгляді спору норм матеріального та процесуального права.

Не заперечуючи укладення з позивачем 13.03.2016р. договору №13/03/16 про надання поворотної фінансової допомоги (далі - договір) та отримання поворотної фінансової допомоги в розмірі 1 900 000,00 грн., скаржник, зокрема, стверджував, направив позивачу проект Додаткової угоди №2 від 12.09.2016р., про зміну строку повернення фінансової допомоги. Позивач не підписав проект змін, не повернув проект додаткової угоди, а звернувся до суду за стягненням заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 07.02.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.12.2016р.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017р., у зв'язку з перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.04.2017р.

30.03.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів для забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву, позивач вказував, що відповідач не вчиняє дій на погашення наявної в нього заборгованості, що може утруднити у подальшому виконання рішення в даній справі.

Заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно постанови Пленуму ВГСУ №16 від 26.12.2011р. достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вжиття заходів по забезпеченню позову не містить документально підтверджених обставин вчинення відповідачем дій, які становлять загрозу реальному виконанню судового рішення. Наведені позивачем у заяві доводи про потенційну можливість того, що на момент прийняття судом рішення у відповідача не буде майна, у тому числі грошових коштів, саме по собі не є підставою для вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі.

19.04.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017р. розгляд справи відкладено на 24.05.2017р.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові, представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2016р. між позивачем (Позикодавець) та відповідачем (Позичальник) укладено Договір № 13/03/16 про надання поворотної фінансової допомоги, на безоплатній основі в розмірі 1 900 000,00 грн., зі строком повернення 19.08.2016р.

У відповідності до виписки по особовому рахунку позивача, 17.05.2016р. ним перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 1 900 000,00 грн. з призначенням платежу "надання фінансової допомоги, зг.дог. № 13/03/16 від 13.03.2016р.".

Апелянт посилався на те, що строк повернення допомоги був продовжений до 13.01.2017р. згідно з Додатковою угодою №2.

Утім, відповідно до п. 6.3 Договору, всі зміни та доповнення до нього вважаються дійсними, якщо вони оформлені додатковими угодами, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Наявна у матеріалах справи копія Додаткової угоди №2 підписана лише однією із сторін договору, тож суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що встановлений Договором строк повернення поворотної фінансової допомоги до 19.08.2016р. включно є незмінним.

За своєю правовою природою Договір є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.3 ст.1044 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в порушення умов договору, станом у визначений Договором строк позику не повернув і виконання зобов'язань здійснив лише частково, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку позивача. Так, відповідачем на рахунок позивача були зараховані кошти, наступними платежами: 12.09.2016р. - 100 000,00 грн., 19.09.2016р. - 200 000,00 грн., 28.09.2016р. - 100 000,00 грн., 06.10.2016р. - 150 000,00 грн., 07.10.2016р. - 160 000,00 грн. та 190 000,00 грн.

Під час судового розгляду справи, після звернення позивача з позовом, відповідачем сплачено позивачу:

- 100 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 9 від 16.01.17. з призначенням платежу "часткове повернення фінансової допомоги згідно договору № 13/03/16 від 13.03.2016р. без ПДВ";

- 130 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 1093 від 16.01.17. з призначенням платежу "часткове повернення фінансової допомоги згідно договору № 13/03/16 від 06.09.2016р. без ПДВ", що разом становить разом 230 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Отже, судом першої інстанції вірно припинено провадження у справі на підставі ч.1 п.1-1 ст.80 ГПК України, в частині стягнення 230 000,00 грн. боргу, з віднесенням витрат по сплаті судового збору в цій частині позову на відповідача.

Доводи відповідача з приводу того, що у графі призначення платежу платіжного доручення міститься посилання на реквізити іншого договору позики від 06.09.2016р., який насправді уклали сторони, документального підтвердження не знайшли, такі доводи спростовуються іншими наявними у справі доказами і письмовими доводами сторін, а тому відхиляються судом за неспроможністю. За вказаних обставин, наявна заборгованість відповідача у сумі 770 000,00 грн., документально доведена і тому позовні вимоги про примусове її стягнення з нього на користь позивача підлягають задоволенню.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору позивач просив суд стягнути з відповідача нараховану неустойку у вигляді пені у розмірі 79 132,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання з урахуванням виконання ним грошового зобов'язання у періоди 19.08.2016р.-12.09.2016р., 13.09.2016р.-19.09.2016р., 20.09.2016р.-06.10.2016р., 08.10.2016р.-17.10.2016р., а тому, в силу ст. 612 Цивільного кодексу України, має нести відповідальність, встановлену договором чи законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Суд апеляційної інстанції, встановивши прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, здійснив перерахунок пені та дійшов до висновку, що період для її нарахування та розрахунки визначені позивачем вірно, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пені у заявленому в позові розмірі 79 132,00 грн. за встановлені періоди.

За таких обставин справи судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції законного рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017р. у справі №910/18953/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2017р. у справі №910/18953/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2017р. у справі №910/18953/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18953/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко