РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017Справа № 910/7893/17

За позовомДочірнього підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7»
простягнення 57 895,55 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:Нищенко С.І.;
відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» (надалі - «Товариство») про стягнення 57 895,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконане зобов'язання з оплати виконаних робіт за договором субпідряду № 90-01 від 27.03.2015, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26 877,64 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 24 453,50 грн., 3% річних у розмірі 1 197,34 грн. та інфляційних у розмірі 5 367,07 грн. за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.06.2017.

Представник позивача в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №398.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015 між Підприємством (підрядник) та Товариством (головний підрядник) був укладений договір субпідряду № 90-01 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого головний підрядник доручає підряднику відповідно до проектної документації, державних будівельних норм України та умов договору виконати повний комплекс загально будівельних робіт по диспетчеризації об'єкту «Будівництво житлових будинків з об'єктами обслуговування населення та паркінгом на вул. Трутенка, 3 Голосіївського району м. Києва. Диспетчеризація житлової секції № 12» (Об'єкт), який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що головний підрядник приймає і оплачує виконані підрядником роботи.

Згідно з п. 2.2.4 Договору головний підрядник зобов'язаний перерахувати на розрахунковий рахунок підрядника 100% коштів на придбання матеріалів та обладнання ОДС згідно кошторисної документації та рахунку до початку виконання робіт. Протягом місяця після закінчення робіт підрядник надає головному підряднику звіт щодо використання авансу.

Відповідно до п. 3.2 Договору головний підрядник зобов'язується розрахуватися з підрядником за виконані роботи, згідно двосторонньо підписаних Акту ф. № КБ-2в та Довідки ф. № КБ-3, за відповідний період, шляхом перерахування коштів на рахунок підрядника, не пізніше 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з моменту їх двостороннього підписання.

На виконання умов Договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 79 877,64 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень, вересень та жовтень 2015 року.

На виконання умов п. 2.2.4 Договору відповідач сплатив на користь позивача 53 000,00 грн. за послуги диспетчиризації згідно Договору, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача та актом звіряння взаємних розрахунків.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті виконаних робіт, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 26 877,64 грн.

Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем були виконані роботи на загальну суму 79 877,64 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень, вересень та жовтень 2015 року.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору передбачена передоплата у розмірі 100% коштів на придбання матеріалів та обладнання ОДС, а за виконані роботи перерахування коштів на рахунок підрядника здійснюється, не пізніше 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з моменту підписання Акту ф. № КБ-2в та Довідки ф. № КБ-3, за відповідний період.

Відповідач оплатив передоплату у розмірі 53 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача та актом звіряння взаємних розрахунків, який підписаний та скріплений печатками обома сторонами.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 877,64 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 26 877,64 грн. на підставі Договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 26 877,64 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 24 453,50 грн., 3% річних у розмірі 1 197,34 грн. та інфляційних у розмірі 5 367,07 грн. за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати робіт головний підрядник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент порушення від суми договору за кожен день прострочення.

Так, позивач розраховує пеню у період з 22.04.2016 по 14.04.2017 на всю суму Договру, тобто 79 877,64 грн., що є безпідстаним виходячи з наступного.

В пункті 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (абзац третій частини другої статті 551 ЦК України, частина перша статті 231 ГК України).

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, норми чинного законодавства пов'язують обчислення пені саме від суми простроченого платежу, а не від суми Договору, як обраховано позивачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відтак, підлягає стягненню пеня у розмірі 92,24 грн., яка нарахована за жовтень 2015 року, оскільки періоди за червень та вересень 2015 року не підпадають під період заявлений позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно нарахованих до стягнення з відповідача інфляційних за період прострочення з листопада 2015 року по березень 2017 року суд відзначає, що позивачем у поданому розрахунку суму заборгованості, від якої нараховувалися такі інфляційні втрати, становила сукупну суму за червень, вересень та жовтень 2015 року. Відтак, позивачем нараховувалися інфляційні втрати на суму заборгованості у розмірі 26 877,64 грн.

В той же час, відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 р. інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2 вказаної постанови визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, нарахування інфляційних має бути здійснено виходячи із суми боргу за кожен прострочений платіж окремо, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відтак, з урахуванням заявленого позивачем періоду, за розрахунком суду підлягають стягенню інфляційні витрати за прострочення виконання зобов'язання по Договру за червень 2015 року у розмірі 2 744,64 грн., за вересень 2015 року у розмірі 2 010,67 грн. та жовтень 2015 року у розмірі 539,69 грн.

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача 3% річних суд відзначає, що під час здійснення розрахунку позивачем неправомірно було нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за жовтень 2015 року у період який починається з 01.11.2015, оскільки згідно умов Договору відповідач мав виконати грошове зобов'язання за даним актом до 20.11.2015, а відтак правомірним у даному випадку є нарахування починаючи з 21.11.2015.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1 192,30 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позивних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованість у розмірі 26 877,64 грн., пені у розмірі 92,24 грн., 3% річних у розмірі 1 192,30 грн. та інфляційні у розмірі 5 295,00 грн. В іншій частині позовних вимог (пеня у ромірі 24 361,26 грн., 3% річних у розмір 5,04 грн. та інфляційні у розмірі 72,07 грн.) необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» (03061, м. Київ, пр. Відрадний, 103; ідентифікаційний код 38792326) на користь Дочірнього підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (03115, м. Київ, вул. Котельникова, 23; ідентифікаційний код 05432796) заборгованість у розмірі 26 877 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 64 коп., пеню у розмірі 92 (дев'яносто дві) грн. 24 коп., 3 % річних у розмірі 1 192 (одна тисяча сто дев'яносто дві) грн. 30 коп., інфляційні у розмірі 5 295 (п'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 924 (дев'ятсот двадцять чотири) грн. 60 коп. Видати наказ.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2017

Суддя В.П. Босий