ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року Справа № 904/5513/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) ОСОБА_1,

суддів Вечірка І.О., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник, довіреність № 6-60 від 10.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_3- представник, довіреність №007.1Др-12-0417 від 07.04.2017р.

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2017р. у справі №904/5513/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м.Дніпро

про стягнення 46 628 106 грн. 66 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2017р. у справі №904/5513/16 (головуючий суддя - Рудь І.А., судді - Золотарьова Я.С., Бондарєв Є.М.) позов публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Укртрансгаз" задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "Дніпропетровськгаз збут" на користь позивача стягнуто 2026248грн.09коп. пені, 295902грн.75коп. трьох процентів річних та 96199грн.06коп. інфляційних втрат, в частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 30791394грн.33коп. провадження у справі припинено, в решті в позові відмовлено, в задоволенні заяви ТОВ"Дніпропетровськгаз збут" про відстрочку виконання рішення відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов"язань за договором на транспортування природного газу №/Н005 від 01.07.2015р. по своєчасній оплаті наданих позивачем послуг, що призвело до нарахування ним пені, трьох процентів річних і втрат від інфляції, часткової оплати вартості послуг на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, якими змінено порядок і строк проведення розрахунків за послуги, у зв"язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих на цю сплачену суму, з того, що частина заборгованості сплачена відповідачем до звернення з позовом, а також з відсутності предмета спору, оскільки оплату іншої частини заборгованості відповідач провів в процесі розгляду справи;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ"Дніпропетровськгаз збут" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове рішення і відмовити в повному обсязі в частині стягнення пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції;

- у поданій скарзі йдеться про те, що договором, укладеним сторонами передбачено транспортування природного газу, призначеного для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, про те, що в Дніпропетровській області пільгами та субсидіями користується понад 80 процентів населення, про те, що на виконання умов договору між товариством та управлінням праці і соціального захисту населення укладалися договори на фінансування пільг, про те, що аналіз Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг вказує на те, що державою офіційно визначається неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки по оплаті послуг, пов"язаних з газопостачанням населення, про те, що за умовами підписаних згідно з названим Порядком спільних протокольних рішень передбачалося надання державою коштів за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню послуг, які виникли на підставі договору, але при цьому моментом для зміни порядку та строку розрахунків є навіть не момент оформлення спільних протокольних рішень, а момент продажу газу та надання послуг, а також про те, що оскільки правовідносини з бюджетної компенсації суми коштів пільговій категорії населення унормовані публічними галузями права, ТОВ"Дніпропетровськгаз збут" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги транспортування природного газу і це свідчить про відсутність його вини у простроченні платежів та виключає можливість застосування штрафних санкцій;

- скаржником заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення строком на 2 роки, з щомісячною виплатою стягнутої за рішенням суду суми у рівних частинах;

- апеляційна скарга на рішення господарського суду подана також і ПАТ"Укртрансгаз";

- з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права ПАТ"Укртрансгаз" зазначено, що суд першої інстанції не встановив правомірність вимог по стягненню пені в сумі 5632653грн.37коп., трьох процентів річних в сумі 409918грн.72коп. та інфляційних втрат в сумі 569149грн.45коп., що нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат поза межами спільних протокольних рішень є правомірним, що висновки Верховного Суду України, на які послався господарський суд, стосуються заборгованості, яка безпосередньо є предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями і не стосуються заборгованості, яка була погашена боржником власними коштами поза межами цих рішень, що за наслідками аналізу постанов Верховного Суду України можна дійти висновку, що не нараховуються штрафні санкції, три проценти річних та інфляційні втрати на суму платежу, здійснену на підставі спільного протокольного рішення з моменту його укладення і до здійснення фактичного платежу за ним, що спільні протокольні рішення, на які послався відповідач не містили положень про розповсюдження їх дії на відносини сторін, які склалися до їх укладення, що суд першої інстанції зменшуючи суми пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції неправильно застосував положення названого вище Порядку та не надав належної правової оцінки доказам позивача щодо вимог про правомірність стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги;

- сторони проти апеляційних скарг один одного заперечують.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015р. ПАТ"Укртрансгаз" (газотранспортним підприємством) та ТОВ"Дніпропетровськгаз збут" (замовником) укладено договір №/Н005, на підставі якого газотранспортне підприємство зобов"язалося надати замовнику послуги з транспортування природного газу, а замовник внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та в порядку, передбаченому умовами договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ замовника, транспортування якого здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

Згідно з п.3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються актами наданих послуг.

П.3.4 передбачено, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків сторін.

Відповідно до п.5.5 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, згідно з актом наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів.

П.7.3 договору встановлена відповідальність замовника за порушення строків оплати у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання умов договору, протягом липня 2015 квітня 2016р.р. позивач надав відповідачу послуги транспортування природного газу на загальну суму 222 023 519грн.30коп., що підтверджується представленими в матеріалах справи актами наданих послуг, підписаними представниками сторін.

Відповідачем порушені умови договору. Зобов"язання по оплаті наданих послуг виконані ним частково та з порушенням строків, встановлених договором.

Станом на момент звернення з позовом, за даними позивача, заборгованість по оплаті складала 35 231 124грн.54коп..

У зв"язку з частковою та несвоєчасною оплатою наданих послуг позивач нарахував пеню в сумі 5 632 653грн.37коп., штраф в сумі 4 785 258грн.57коп. в розмірі семи процентів від суми заборгованості, втрати від інфляції в сумі 569149грн.45коп. та трьох процентів річних в сумі 409 918грн.72коп..

В процесі розгляду справи господарським судом встановлено, що сторонами надані докази часткової сплати відповідачем основного боргу в сумі 35 231 124 грн. 54 коп. до та після звернення позивача із позовом до суду, зокрема, копії банківських виписок за період з 01.06.2016р. по 28.09.2016р.; спільні протокольні рішення № 1787/у від 21.06.2016р.; № № 1927/у, 1928/у, 1930/у від 20.07.2016р.; № № 2226/у, 2227/у, 2228/у від 22.08.2016р.; № № 2405/у, 2406/у, 2407/у від 20.09.2016р.; № № 2636/у, 2637/у, 2638/у від 24.10.2016р. та платіжні доручення на підтвердження перерахування грошових коштів позивачу за вказаними спільними протокольними рішеннями.

Таким чином, розрахунок за послуги проводився частково за рахунок власних коштів підприємства та за рахунок коштів, отриманих на підставі спільних протокольних рішень.

Так, заявлена до стягнення сума основної заборгованості в розмірі 35 231 124 грн.54 коп. частково сплачена відповідачем у сумі 4 439 730 грн. 21коп., з яких 4 235 465 грн. 24 коп. сплачено за рахунок коштів підприємства через розподільний рахунок, а 204 264 грн. 97 коп. відповідно до спільного протокольного рішення від 21.06.2016р. №1787/у (платіжне доручення №138 від 22.06.2016р. оплачено 24.06.2016р.)

Крім того, залишок заявленої до стягнення позивачем основної заборгованості у розмірі 30 791 394грн. 33коп. сплачений відповідачем після порушення господарським судом проваджен-ня у справі, з яких: 10 177 515грн. сплачено за рахунок коштів підприємства через розподільний рахунок, 20 613 879 грн. 35коп. згідно спільних протокольних рішень №№ 1927/у, 1928/у, 1930/у від 20.07.2016р.; №№ 2226/у, 2227/у, 2228/у від 22.08.2016р.; №№ 2405/у, 2406/у, 2407/у від 20.09.2016р.; №№ 2636/у, 2637/у, 2638/у від 24.10.2016р., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями про перерахування грошових коштів позивачу за вказаними спільними протокольними рішеннями, які наявні в матеріалах справи.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 названого Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема. сплата неустойки.

Ч.2 ст.625 Кодексу встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ст.629 Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Щодо досліджуваної справи, то порушення провадження по останній здійснено господарським судом 08.07.2016р., у зв"язку з чим господарський суд правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 30791394грн.33коп. та відмовив в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості в сумі 4439730грн.21коп..

Із загальної суми грошових коштів, сплачених в оплату вартості послуг за спірний період, 204264грн.97коп. перераховані позивачу до порушення провадження у справі за наслідками укладення спільних протокольних рішень по організації взаєморозрахунків за послуги транспортування природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005р. №20, а 20613879грн.35коп. після порушення провадження у справі також на підставі спільних протокольних рішень.

Предметом протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до названої постанови Кабінету Міністрів України.

Підписання сторонами протягом червня жовтня 2016р. спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України свідчить про те, що сторони фактично погодилися з тим, що часткова оплата вартості наданих послуг з транспортування газу за договором №/Н005 від 01.07.2015р. підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного протокольного рішення.

Зазначені спільні протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги.

Розрахунок за отримані послуги відбувся шляхом перерахування грошових коштів в порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями. Відповідач чітко виконував положення спільних протокольних рішень, що свідчить про належне виконання своїх зобов"язань в цій частині за договром на транспортування природного газу.

Тому нарахування позивачем пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції на заборгованість, яка була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків є неправомірним.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України №№908/2215/15-г від 15.12.2015р., №922/364/15 від 15.10.2015р., а також у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014р. зі справи № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 09.09.2014р. зі справи №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 23.09.2015р. зі справи №917/2519/14.

В той же час, господарським судом встановлено, що починаючи з червня 2016р. частина вартості наданих послуг була сплачена відповідачем за рахунок коштів підприємства через розподільний рахунок (14 412 980грн.24коп.) із простроченням строків оплати, визначених спірним договором. Така заборгованість не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, отже, відповідач порушив договірні зобовязання у цій частині і зобовязаний сплатити позивачу три проценти річних, інфляційні втрати та пеню, нараховані за несвоєчасну оплату наданих послуг за рахунок власних коштів товариства.

При цьому матеріалами справи підтверджуються обставини щодо порушення відповідачем зобов"язань за договором в частині своєчасної оплати вартості наданих послуг.

Належні та допустимі докази, які б спростували таке порушення відповідачем не надані.

При перерахунку заявлених до стягнення сум, з урахуванням призначення платежу за спільними протокольними рішеннями, господарським судом вірно встановлено, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 4 052 496 грн.18коп. пені, 295 902 грн.75коп. трьох процентів річних та 96 199грн.06коп. інфляційних втрат. Розрахунки перелічених сум перевірені судами першої та апеляційної інстанції. Розрахунки відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Підстави для нарахування відповідачу штрафу в сумі 4 785 258грн.57коп. згідно з положеннями ст.231 Господарського кодексу України правильно визначені господарським судом як відсутні.

Відповідно до ч.2 вказаної статті Кодексу у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Проте, позивачем нарахований відповідачу штраф за прострочення виконання зобов'язання з оплати наданих послуг, яке є грошовим зобов'язанням, таке нарахування відповідно до положень абз.3 ч.2 ст.231 ГК України є безпідставним, тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід в цій частині відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

При розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені господарський суд правильно прийняв до уваги інтереси позивача, який так само як і відповідач є економічно важливим підприємством за сучасних умов та має передбачене договором право на стягнення неустойки.

Одночасно господарським судом вірно зазначено, що за встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, клопотання відповідача є обґрунтованим. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може; окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. До того ж, на даний час спірна заборгованість за надані послуги повністю сплачена відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Таким чином, задоволення частково клопотання відповідача та зменшення суми належної до стягнення пені на 50 процентів до 2026248грн.09коп. є обґрунтованим.

Рішення господарського суду у відповідних частинах слід залишити без змін.

Ч.2 ст.49 Господарського процесуальногокодексу України передбачено, що у разі, коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У даному випадку, погашення відповідачем зазначеної суми заборгованості за договором відбулося після подання позову.

Господарський суд наведені обставини і наявність у нього права покладення на відповідача судового збору не врахував, помилково вирішив питання про повернення цього збору позивачу з державного бюджету.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким розподілом і вважає за необхідне покласти судовий збір на відповідача, оскільки спір по справі виник внаслідок його неправильних дій.

З урахуванням викладеного рішення господарського суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення задоволенню не підлягає, оскільки в порядку ст.ст.33, 34 Госпдарського процесуального кодексу України ним не доведено обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, належні та допустимі докази в обгрунтування цих обставин не надані.

Обставини, зазначені відповідачем у клопотанні, які б слугували підставою для надання розстрочки не є винятковими.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача стосовно транспортування природного газу для потреб населення не звільняють його від відповідальнсті за порушення зобов"язання за договором в частині своєчасної оплати послуг.

Такі доводи враховані господарським судом при частковому задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Доводи позивача стосовно неприйняття до уваги господарським судом при зменшенні пені аргументів, доказів та взагалі його інтересів колегією суддів не прийняті до уваги, тому, що оцінка майнового стану сторін, наданих ними доказів та їх інтересів в повній мірі знайшла своє відображення в позиції господарського суду, відповідно до якої сума пені зменшена саме до 50 процентів від суми, яка підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст.101- 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2017р. у справі №904/5513/16 залишити без задоволення;

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2017р. у справі №904/5513/16 змінити;

- викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 2 026 248грн.09коп. пені, 295 902грн.75коп. трьох процентів річних, 96199грн.06коп. інфляційних втрат та 156 199грн.34коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ";

- в інших частинах рішення залишити без змін;

- видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.О.Вечірко

Суддя І.М.Подобєд

Повна постанова складена 07.06.2017р.