ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Справа № 911/3014/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Корсака В.А.
суддів Швеця В.О., Данилової М.В.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Споруда"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.02.2017
у справі № 911/3014/16 Господарського суду Київської області
за позовомПершого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України
до1.Бучанської міської ради, 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Споруда"
провизнання недійсними рішень, договору оренди земельної ділянки та її витребування з чужого незаконного володіння

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачане з'явився
- відповідача-1не з'явився
- відповідача-2Українцева К.Л.
- ГПУ Гришина Т.А.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з позовом до Бучанської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Споруда", в якому просив визнати недійсними і скасувати рішення про оформлення права власності та свідоцтв про право власності; визнати недійсною реєстрацію права власності; визнати недійсними договори купівлі - продажу; визнати за державою Україна право власності та витребувати майно.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2017 (Головуючий суддя Бабкіна В.М., судді: Конюх О.В., Рябцева О.О.), зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками перегляду рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі № 367/4187/14-ц за заявою Бучанської міської ради за нововиявленими обставинами.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Тарасенко К.В., суддів: Тищенко О.В., Іоннікова І.А.) скасовано ухвалу місцевого господарського суду.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Споруда" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Перший заступник прокурора Київської області, Кабінет Міністрів України та Бучанська міська рада не скористалися правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), не надіслав відзив на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

В постанові № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суду роз'яснив, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають

чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі. Статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 Господарського процесуального кодексу України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною 2 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Як встановлено апеляційним господарським судом, Бучанською міською радою влітку 2016 року було подано до Ірпінського міського суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 у справі № 367/4187/14-ц, відповідно до якої ухвалою від 28.07.2016 було відкрито провадження за нововиявленими обставинами. Дана обставина була покладена в основу клопотання про зупинення провадження у даній справі. На думку відповідача-1, дана господарська справа про визнання недійсними рішень ради, договору оренди земельної ділянки та витребування її із чужого незаконного володіння не може бути розглянута до вирішення Ірпінським міським судом справи № 367/4187/14-ц про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у зв'язку з чим Бучанська міська рада на підставі статті 79 ГПК України просила зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 367/4187/14-ц.

17.08.2016 вказану справу було знято з розгляду Ірпінського міського суду через вилучення 16.08.2016 матеріалів цивільної справи № 367/4187/14-ц старшим слідчим другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року в рамках кримінального провадження № 0000370.

На підтвердження своїх вимог, прокурор, в тому числі, посилається на те, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 у справі № 367/4187/14-ц, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 06.02.2015 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015, а також постановою Верховного Суду України від 16.12.2015, було задоволено позов заступника прокурора Київської області та визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради від 25.06.2002 № 71/1-4-XXIV "Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови". Водночас, саме внаслідок прийняття

вказаного рішення Бучанської селищної ради від 25.06.2002 № 71/1-4-XXIV у подальшому Бучанська міська рада розпорядилася спірною земельною ділянкою шляхом прийняття оскаржених прокурором у даній справі № 911/3014/16 рішень ради та укладення відповідачами оспорюваного договору оренди.

Зазначені Київським апеляційним господарським судом обставини свідчать, що справи № 367/4187/14-ц та № 911/3014/16 є пов'язаними, однак, як вже зазначалось, у справі № 367/4187/14-ц вже було прийнято рішення, яке набрало законної сили.

Судова колегія погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що, судом першої інстанції не обґрунтовано в чому саме полягає неможливість розгляду справи № 911/3014/16 до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками перегляду рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі № 367/4187/14-ц за заявою Бучанської міської ради за нововиявленими обставинами.

Отже, розгляд справи, що перебуває у провадженні Ірпінського міського суду Київської області не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки, чинним законодавством не передбачено такої підстави для зупинення провадження у справі, як перегляд рішення у пов'язаній справі за нововиявленими обставинами

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

В листі Верховного Суду України № 1-5/45 від 25.01.2006 зазначено, що у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статі 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади

(насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд, на відміну від суду першої інстанції, надав вірну правову оцінку викладеним у клопотанні доводам, достеменно з'ясував як пов'язана цивільна справа № 367/4187/14-ц із даною справою та у межах наданих йому повноважень виніс законну постанову.

Таким чином, оскаржувана постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у справі № 911/3014/16 відповідає вимогам діючого законодавства, що свідчить про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касатора не спростовують висновків апеляційного господарського суду, викладених в оскаржуваній постанові.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі № 911/3014/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і В. О. Швець

М. В. Данилова