ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р. Справа № 907/420/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1;

при секретарі судового засідання: Оштук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, б/н від 27.03.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1622/17 від 04.04.2017 р.),

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року,

у справі № 907/420/16 (головуючий суддя Івашкович І.В., судді: Ушак І.Г., Васьковський О.В.),

порушеній за позовом

позивача: Корпорації «Комунальник», м. Львів,

до відповідача: Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Тячів Закарпатської області,

про стягнення заборгованості за виконані будівельні роботи згідно договору підряду в сумі 4060437,00 грн. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: директор ОСОБА_2 ( затверджений на посаду Генерального директора Зборами учасників корпорації «Комунальник» від 03.12.2004 п. /Протокол № 2/);

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представнику розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представником позивача подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2017 р., справу № 907/420/16 Господарського суду Закарпатської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, б/н від 27.03.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1622/17 від 04.04.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 03.05.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи).

Також вищезазначеною ухвалою Львівського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження, Тячівській районній державній адміністрації Закарпатської області відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття судом відповідного процесуального документа (п. 2 резолютивної частини ухвали) (а. с. 220-221).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 р. у даній справі, розгляд справи відкладено на 31.05.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені (а. с. 243-244/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 31.05.2017 р. представник апелянта, повторно, не прибув, 30.05.2017 р. через канцелярію суду, по-факсу, надіслав Заяву від 30.05.2017 р. № 03-18/204 (вх. № ЛАГС 01-14/73/17 від 30.05.2017 р.) з клопотанням про відкладення розгляду даної справи через неможливість представника прибути у дане судове засідання.

У апеляційній скарзі (а. с. 224-227) просить з підстав викладених у скарзі, скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2017 р. та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову Корпорації «Комунальник» (п. 2 прохальної частини апеляційної скарги).

Представник позивача: ОСОБА_2 (затверджений на посаду Генерального директора Зборами учасників корпорації «Комунальник» від 03.12.2004 п. /Протокол № 2/) прибув, 03.05.2017 р. за вх. № 01-04/2997/17 подав Відзив на апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги заперечив, надав пояснення по-суті скарги, у справі № місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши клопотання апелянта (вх. № ЛАГС 01-14/73/17 від 30.05.2017 р.) про відкладення розгляду даної справи через неможливість представника прибути у дане судове засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи (а. с. 222, 223, 243-244/зворот), а також те, що апелянт у клопотанні не зазначив поважних причин неможливості його представника прибути у дане судове засідання, відсутні підстави для відкладення розгляду даної справи.

Відповідно до Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСАУ № 28 від 20.02.2013 р., перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена. Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам або іншим учасникам судового процесу (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 13.08.08р. № 01-8/482).

Слід зазначити, що кореспонденція з процесуальними документами суду, яка надсилалася на адресу апелянта була вручена адресату під розписку (а. с. 223) - 14.04.2017 р.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників апелянта/відповідача, позивача бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 р. Та від 03.05.2017 р. (п. 7 та відповідно п. 2 резолютивних частин ухвал) участь уповноважених представників сторін обовязковою не визнавалась.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 907/420/16.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою статті 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду заслухала пояснення представника позивача, розглянула матеріали апеляційної скарги, вивчила матеріали справи, наявні в ній докази, перевірила юридичну оцінку обставин справи, дослідила правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, прийшла до висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2017 року у справі № 907/420/16 (судді Івашкович І.В., Ушак І.Г. та Васьковський О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь Корпорації «Комунальник» 4060437,00 грн. заборгованості за виконані будівельні роботи та суму 60906,56 грн. судового збору (а. с. 190, 191 198).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням місцевого господарського суду, скаржник (Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області), звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 27.03.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1622/17 від 04.04.2017 р.)(а. с. 224-227), просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2017 р. та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову Корпорації «Комунальник».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним зясуванням усіх обставин справи, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

Так, скаржник апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до п.4.1 договору оплата проводиться поетапно залежно від реального фінансування замовника. Платежі здійснюються в розмірі 95% від загальної суми виконаних робіт, що остаточні платежі проводяться після завершення робіт і затвердження акту приймання обєкту в експлуатацію. Також у відповідності до частини 4 пункту 4.2.1. договору - платіжні (фінансові) зобов'язання Замовника за договором щодо оплати вартості виконаних робіт виникають лише при наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань та за умови надходження бюджетних коштів для оплати цих робіт на казначейський рахунок Замовника. Виходячи з листа Державної фінансової інспекції в Закарпатській області встановлено, що колишнім головою Тячівської РДА Закарпатської області ОСОБА_3 підписано вищезгаданий акт приймання-передачі майна, за яким розпорядником бюджетних коштів взято зобовязання на суму 4060437,90 (чотири мільйони шістдесят тисяч чотириста тридцять сім) грн. без відповідних бюджетних асигнувань. Стверджує, що роботи проводились Корпорацією Комунальник на власний ризик, оскільки про відсутність бюджетних асигнувань на даний проект позивач був повідомлений.

Апелянт заперечує достовірність Акту приймання закінченого будівництвом обєкту систем газопостачання від грудня 2012 року, з посиланням на те, що зазначений Акт оформлений з порушенням вимог пункту 73 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада №1242 Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади.

Скаржник стверджує про те, що між Замовником - Тячівською районною держаною адміністрацією в особі Т.в.о. голови Тячівської РДА ОСОБА_4 та Корпорацією Комунальник в особі генерального директора ОСОБА_2 29 грудня 2014 року укладено додаткову угоду №3 до договору підряду №04-05/13 від 01 червня 2014 року, згідно з умовами якої сторони погодились про продовження дії Договору №04-05/13 від 01 червня 2012 року на виконання робіт по обєкту Підвідний газопровід до смт. Солотвино, Тячівського району Закарпатської області. III черга будівництва на підставі пункту 10.1 статті X основного договору, у звязку з відсутністю коштів на 2014 бюджетний рік, до повного виконання робіт.

Апелянт покликається також на те, що під час розгляду даної справи місцевим судом не враховано той факт, що казначейська заборгованість Тячівської РДА перед корпорацією «Комунальник» не обліковується.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/відповідач: Тячівська районна держана адміністрація Закарпатської області є юридичною особою, йому присвоєно , місцезнаходження юридичної особи: 90500, вул. Незалежності, 30, м. Тячів, Закарпатської області.

Позивач: Корпорація «Комунальник» є юридичною особою, йому присвоєно , місцезнаходження юридичної особи: 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128, фактична адреса: 79020, м. Львів, проспект В.Чорновола, 67.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач 04.07.2016 р. за вх. № 02,5.1-17/455/16 звернувся до місцевого господарського суду з позовом до відповідача: Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення суми 4060437 грн. (а. с. 5-8). Позов мотивовано тим, що відповідачем не виконані зобовязання за договором підряду №04-05/13 від 01.06.2012 щодо оплати вартості виконаних робіт з будівництва підводного газопроводу до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області (ІІІ черга будівництва).

Як вбачається з матеріалів даної справи, в процесі розгляду даної справи місцевим судом, 14.03.2017 р. на електронну пошту Господарського суду Закарпатської області в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивачем надіслано заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою заявлено про збільшення розміру позовних вимог на суму 2314783,50 грн. штрафних санкцій, 3013114,27 грн. інфляційних витрат, 4166000,84 грн. 3% річних. Просить стягнути суму 9804935,61 грн., в т.ч. 4060,437,00 грн. основного боргу, 2314783,50 грн. штрафних санкцій, 3013114,27 грн. інфляційних витрат, 4166000,84 грн. 3% річних (а. с. 200-206).

Місцевий господарський суд, розглянув заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та прийшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню як така, що не відповідає приписам ст. 22 ГПК України.

Колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновками місцевого суду в цій частині, виходячи з наступного.

Господарським процесуальним кодексом України (статтею 22) передбачено право позивача до моменту прийняття рішення по справі подати заяву про збільшення розміру позовних вимог. При поданні заяви про збільшення позовних вимог позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а саме заява про збільшення або зменшення позовних вимог повинна відповідати вимогам статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України. Недотримання позивачем таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Оскільки до місцевого суду подано електронний варіант заяви про збільшення позовних вимог, і суд першої інстанції констатував, що така не відповідає вимогам статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України та не може бути прийнята до розгляду. Зокрема, додатки до такої заяви не містять доказів надсилання копії заяви з доданими документами відповідачу листом з описом вкладення, при цьому місцевий суд правомірно послався на п. 3.10 постанови N 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", яким визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові. Пунктом 3.11 вказаної Постанови передбачено, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання на заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем у заяві про збільшення позовних вимог заявлено нові позовні вимоги, а саме: про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків та пені, які у позовній заяві (а. с. 5-8) не були предметом вимоги позивача, відтак висновки місцевого суду про те, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог не підлягає задоволенню як така, що не відповідає приписам ст. 22 ГПК України.

Отже, предметом спору у даній справі є первісні вимоги позивача про стягнення заборгованості за виконані будівельні роботи згідно договору підряду в сумі 4 060 437,00 грн. (абзац другий прохальної частини позову)(а. с. 7).

Як вбачається із фактичних обставин і матеріалів справи, між Тячівською районною державною адміністрацією Закарпатської області (Замовник за договором, відповідач по справі) та Корпорацією "Комунальник (Підрядник за договором, позивач - по справі) 01 червня 2012 року було укладено договір підряду 04-05/13 від 01.06.2012р. (з додатками до договору та додатковими угодами)(далі за текстом Договір)(а.с. 12-15, 16, 17).

Зазначений договір з додатками укладено сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу статті 204 ЦК України. Зворотнього, в т.ч. апелянтом, перед судом не доведено.

Згідно з умовами зазначеного вище Договору, Підрядник прийняв на себе зобовязання виконати протягом 2012-2014 р.р. будівельні роботи з будівництва підвідного газопроводу до смт. Солотвино з Тячівського району Закарпатської області ( III черга будівництва), а Замовник зобовязався прийняти ці роботи і оплатити їх.

Строк дії договору відповідно до п.10.1 спірного договору сторонами визначено з 01.06.2012 р. по 31.12.2014 р., або до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Згідно з умовами додаткової угоди № 3 від 29.12.2014 р. до договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 р. (а. с. 17) сторони вільно її укладаючи погодили: « 1.1. Продовжити дію Договору підряду 04-05/13 від 01.06.2012 р. на виконання робіт по обєкту «Підвідний газопровід до смт. Солотвино, Тячівського району Закарпатської області, ІІІ черга будівництва» на підставі п. 10.1. статті Х, основного договору, у звязку з відсутністю коштів на 2014 бюджетний рік, до повного виконання робіт».

Як зазначено у п. 1.2. Додаткової угоди № 3, Додаткова угода є невідємною частиною Договору підряду 04-05/13 від 01.06.2012 р. на виконання робіт.

Додаткова угода № 3 підписана повноважними представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін.

Відповідно до Дозволу на право виконання будівельних робіт від 25.07.2012 р. №ЗК 1 (а. с. 16), виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області, відповідно до проектної документації, розпорядження голови Тячівської РДА № 45 від 30.01.2012 р., результатів експертизи проекту будівництва, позивачу було дозволено виконання будівельних робіт з будівництва підвідного газопроводу до смт. Солотвино з Тячівського району Закарпатської області (ІІІ черга будівництва).

На підставі договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 р. позивачем виконано протягом періоду з серпня 2012 р. по листопад 2012 р., липня 2013 р. будівельно-монтажні роботи з будівництва підвідного газопроводу до смт. Солотвино з Тячівського району Закарпатської області (III черга будівництва), загальна вартість яких складає 4 741937,00 грн.

Факт виконання позивачем робіт з будівництва підводного газопроводу до смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області (ІІІ черга будівництва) у відповідному розмірі та відповідно до кошторисної документації, підтверджується доданими до позовної заяви документальними доказами, а саме: актом приймання - передачі майна від 22.07.2013 р., актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2012 року (форма КБ-2), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2012 року (форма КБ-3), актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2012 (форма КБ-2), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2012 р. (форма КБ-3), актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013р. (форма КБ-2), актом №3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2013 р. (форма КБ-3) (а. с. 20 46).

Відповідно до Акту приймання-передачі майна від 22.07.2013 р. (а. с. 20), підписаного уповноваженими представниками сторін, позивачем: Корпорацією Комунальник (за умовами цього акту Сторона-1) було передано відповідачу: Тячівській РДА Закарпатської області (за умовами акту Сторона-2), газопровід високого тиску до смт. Солотвино (III черга (І пусковий комплекс) Тячівського району Закарпатської області. 1. Загальна довжина газопроводів 6400 м.п. 2. Дата введення в експлуатацію лютий 2013 року. 3. Разом із переліченими складовими Єдиної газотранспортної системи України передається технічна документація: - Будівельний паспорт; - Акт приймання закінченого будівництва системи газопостачання.

Відповідно до п. 5 Акту приймання-передачі майна від 22.07.2013 р., сторони погодили, що на момент підписання даного акту, сторона-2 здійснила оплату стороні-1 за будівництво газопроводу високого тиску до смт. Солотвино (ІІІ черга (І пусковий комплекс) Тячівського району Закарпатської області, відповідно до підписаного Сторонами договору № 04-05/13 від 01 червня 2012 року, в сумі 681500 грн. 00 коп., та в п. 6 Акту, що на момент підписання даного акту сторона-2 визнає і погоджується сплатити стороні-1 за будівництво газопроводу високого тиску до смт. Солотвино (ІІІ черга (І пусковий комплекс) Тячівського району Закарпатської області, відповідно до підписаного Сторонами договору № 04-05/13 від 01 червня 2012 року, в сумі 4 060 437 грн. 90 коп.

У п. 7 зазначеного Акту сторони погодили, що даний Акт приймання-передачі майна від 22.07.2013 р складено у 2-х примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу і є невідємною частиною зазначеного договору.

Сторони, укладаючи 22.07.2013 р. вищевказаний Акт приймання-передачі майна, в його умовах (пунктах) не зазначили жодних претензій щодо якості, вартості, недоліків виконаних робіт, тощо.

Відповідно до п.4.2.1. Договору, Підрядник визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх для підписання замовнику протягом 5 днів після виконання робіт (чи етапу робіт). Замовник підписує подані Підрядником документи, що підтверджують виконання робіт ( чи етапу робіт), або обґрунтовує причини відмови від їх підписання протягом 3-х днів з дня одержання.

У відповідності до п.4.1, 4.2 Договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 р. позивачем було направлено відповідачу /по-пошті/ акти приймання виконаних робіт та довідки про виконані роботи, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, які останній отримав під розписку, як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2013 р. (а. с. 48), 28.11.2014 р. (а. с. 136).

Відповідачем акти приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2012 р., за листопад 2012 р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2012 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2012 року - підписано. Акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 р., акт № 3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2013 року - не підписано та не надано обґрунтування причин такої відмови у його підписанні.

Отже, після отримання належним чином оформлених актів виконаних робіт та довідок про їх вартість після спливу трьох днів, передбачених п. 4.2.1. договору, в силу п. 4 ст. 882 ЦК України, акти виконаних робіт вважаються дійсними, а роботи прийнятими.

Відповідно до п.6.1.1. договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 р. замовник зобовязаний своєчасно ти в повному обсязі сплачувати за виконані роботи, та згідно з п.6.4.1 договору підрядник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи.

Виконані позивачем будівельні роботи згідно договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 р. відповідачем оплачено частково, на суму 681500,00 грн., що підтверджується, зокрема, п. 5 Акту приймання-передачі майна від 22.07.2013 р., який підписано сторонами за договором - без зауважень, чим порушено умови договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012р. (п. 1.1., 6.1.1, 6.1.2), якими передбачений обов'язок замовника прийняти роботи, виконані підрядником, та оплатити їх.

Станом на день предявлення позову до місцевого суду (04.07.2016 р.) заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 060 437,00 грн., що визнавав та проти неї не заперечував сам відповідач/апелянт на час підписання Акту приймання-передачі майна від 22.07.2013 р. та про що зазначено у п. 6 цього Акту приймання-передачі майна, який підписано представниками двох сторін за Договором.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Таким чином, підстави виникнення зобов'язань (цивільних прав та обов'язків) встановлені ст. 11 ЦК України, зокрема, вони виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

Між сторонами у спорі виникли договірні правовідносини щодо виконання робіт згідно договору підряду.

Укладений між сторонами договір на виконання робіт з будівництва підвідного газопроводу до смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області (III черга будівництва) фактично є договором будівельного підряду, тому до правовідносин, що склалися між сторонами, слід застосувати положення статей параграфів 1 та 3 глави 61 підрозділу І розділу ІІІ Цивільного кодексу України.

За своїми основними та неосновними (другорядними) ознаками зазначений вище правочин є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно - кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції ( технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно повязаних з місцезнаходженням об'єкта (ч. 2 ст. 875 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідачем не було надано позивачу жодного акту (чи іншого документу) про виявлення недоліків виконаних робіт у порядку, передбаченому пунктами 6.1.4, 6.2.5, 6.2.6, 6.2.9 договору підряду № 04-05/13 від 01.06.2012, у звязку з чим слід вважати, що роботи виконані позивачем належним чином.

Разом з тим, у Акті приймання-передачі майна від 22.07.2013 р. відповідач, вільно оформляючи та підписуючи цей Акт, теж не вказав будь-яких недоліків виконаних робіт (а. с. 20).

Передання та прийняття робіт за договором будівельного підряду регулюється статтею 882 Цивільного кодексу України.

Зокрема, пункт 4 вказаної статті встановлює, що акт підписаний однією стороною є дійсним, та може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається та підтверджуються у повному обсязі, що позивачем були виконані свої зобов'язання за договором підряду №04-05/13 від 01.06.2012 року, такі роботи прийняті відповідачем без зауважень та неоплачені.

Факт виникнення за відповідачем заборгованості перед позивачем в розмірі 4060437 грн. у звязку з неповною оплатою виконаних згідно з договором підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 року робіт, підтверджується наявними в матеріалах справи документальними доказами, в т.ч. вищевказаними первинними документами, що підтверджують факт виконання робіт, а також актом приймання-передачі майна від 22.07.2013 р., довідкою корпорації Комунальник" від 23.05.2016 р. № 98 (а. с. 49).

Щодо посилань відповідача на відсутність бюджетного фінансування, то суд констатує наступне.

Підприємства, установи та організації для належного функціонування і здійснення передбаченої установчими документами діяльності укладають відповідні договори з іншими субєктами господарювання. При цьому, в деяких випадках оплата за відповідними договорами здійснюється за рахунок коштів, виділених з Державного бюджету України або місцевих бюджетів.

Незважаючи на те, що у відносинах між бюджетними установами та не бюджетними підприємствами залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, та відносяться до цивільно-правових. Для таких цивільно-правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь - яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобовязань за договірними відносинами.

За порушення термінів оплати, визначених умовами договору, установа чи підприємство, що фінансуються з відповідного бюджету, несуть відповідальність відповідно до законодавства і укладеного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках відповідного бюджету, не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відсутність бюджетного призначення на фінансування відповідних робіт, послуг або товару не може бути підставою для звільнення замовника від обовязку оплатити відповідний товар, роботи, послуги.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові віл 15.05.2012 № 11/446, рішення якого відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень та для всіх судів України.

Таку ж позицію висловлено і Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004). Вказано, зокрема, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не виконав в повному обсязі своїх зобов'язань за договором підряду № 04-05/13 від 01.06.2012 р. щодо оплати вартості виконаних робіт з будівництва підводного газопроводу до смт. Солотвино Тячівського району, Закарпатської області (ІІІ черга будівництва).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати вартості виконаних робіт з будівництва підводного газопроводу до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області (ІІІ черга будівництва), колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги позивача заявлені до відповідача про стягнення суми 4 060 437,00 грн. (чотири мільйони шістдесят тисяч чотириста тридцять сім грн. 00 коп.) заборгованості за виконані роботи з будівництва підводного газопроводу до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області (ІІІ черга будівництва) підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не виникло фінансової заборгованості перед позивачем за виконані будівельні роботи через відсутність відповідного бюджетного фінансування, є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

У відповідності до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною праводієздатністю (ст. 91 ЦК України), може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до ст. 82 ЦК України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Частиною 1 ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. В силу ст. 173 ГК України, ч. 1 ст. 96 ЦК України, ст. 526 ЦК України, та відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відтак, враховуючи зазначені приписи чинного законодавства України, відповідач/апелянт у справі: Тячівська районна державна адміністрація є рівноправним учасником цивільних і господарських відносин, наділена правами юридичної особи, може набувати цивільні права та обовязки, а також самостійно нести відповідальність за своїми зобовязаннями та за допущеними порушення господарських зобовязань у правовідносинах, учасником яких вона виступає.

Доводи апелянта про відсутність обовязку перед позивачем щодо оплати вартості виконаних робіт згідно договору підряду через відсутність бюджетного фінансування та, як стверджує апелянт «казначейської заборгованості» Тячівської РДА перед Корпорацією «Комунальник» не може підставою для відмови у позові, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення останнього від відповідальності за порушення зобовязання ( ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України).

Колегією суддів також не приймаються як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду у даній справі доводи апелянта про те, що Акт приймання закінченого будівництвом обєкту систем газопостачання, газопровід високого тиску до смт. Солотвино, Тячівського району «Підвідний газопровід до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області ІІІ черга будівництва» за яким обєкт був зданий в експлуатацію у грудні 2012 р. (а. с. 18-19, 117-118), не відповідає п. 11 постанови КМ України від 13.04.2011 р. № 461 «Про питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», оскільки датою прийняття в експлуатацію є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката та затверджено бланки відповідних документів, а підпис першого заступника голови РДА ОСОБА_5 не співпадає з його підписом на договорі та інших документах, оскільки місцевий суд взагалі не покликався на вказаний акт та не обґрунтовував зазначеним актом судового рішення у даній справі, що випливає із мотивувальної його частини, а оцінював подані сторонами докази в їх сукупності відповідно до ст. 43 ГПК України, які мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі, заперечуючи підпис голови комісії ОСОБА_5 на акті приймання закінченого будівництвом обєкту систем газопостачання, газопровід високого тиску до смт. Солотвино, Тячівського району «Підвідний газопровід до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області (ІІІ черга будівництва), не надав суду жодних доказів, що останній звертався до місцевого суду з клопотанням про проведення в порядку ст. 41 ГПК України судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_5 на цьому акті, а також не надав суду доказів в розумінні статей 33 та 34 ГПК України про проведення службового розслідування факту складання цього акту, притягнення до відповідальності винних осіб та/або звернення до правоохоронних органів для належного розслідування з заявою про наявність Акту приймання закінченого будівництвом обєкту систем газопостачання, який, як стверджує апелянт, не відповідає вимогам чинного законодавства, однак фактично є складеним приймальною комісією, яка прийняла рішення (а. с. 19), акт підписано всім складом приймальної комісії, з огляду на те, що цей Акт, крім голови комісії - ОСОБА_5, підписаний і генеральним підрядником ОСОБА_2, представником технагляду ОСОБА_6,представником експлуатаційної організації, представником субпідрядної організації ОСОБА_7, представником органів Держнаглядохоронпраці України та підпис особи засвідчено штампом Територіального управління Держгурпромнагляд у Закарпатській області. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів даної справи, вищенаведені обґрунтування, на які покликається апелянт в апеляційній скарзі, жодним чином не стали на перешкоді тому, що 26 липня 2013 року Тячівська районна рада на пятнадцятій сесії VІ скликання прийняла рішення № 564 «Про передачу газопроводу», яким вирішила, прийняти у спільну власність територіальної громади сіл, селищ, міста Тячівського району газопровід високого тиску до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області ІІІ черга будівництва (п. 1-й рішення), передати газопровід високого тиску до смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області ІІІ черга будівництва в користування та передачу на баланс ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпаття» (п. 2-й рішення)(а. с. 128), на підставі якого, 25.12.2013 р. між Тячівською РДА (Власник за договором) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпаттягаз» було украдено договір № 27-К113 на користування складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газопостачальними підприємствами). До вищезазначеного рішення Тячівської районної ради внесено зміни 19.09.2016 р. рішенням четвертої сесії VІІ скликання № 165 (а.с. 138).

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2017 р. у справі № 907/420/16 - без змін.

Також слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 року прийнято апеляційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, б/н від 27.03.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1622/17 від 04.04.2017 р.) до провадження та п. 2 резолютивної частини ухвали відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття судом відповідного процесуального документа (а. с. 220-221).

Станом на час прийняття постанови по справі № 907/420/16 скаржником не було сплачено судовий збір в сумі 66997,22 грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку стягнути з Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області (90500, Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Незалежності, 30, ) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 66997,22 грн. за подання апеляційної скарги.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 35, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року у справі № 907/420/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Стягнути з Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області (90500, Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Незалежності, 30, ) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 66997,22 грн. за подання апеляційної скарги.

3. Місцевому господарському суду видати наказ.

4. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

31.05.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 06.06.2017 р.