ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа № 911/829/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ,

до відповідача приватного підприємства «Столичні будинки», м. Буча,

про стягнення 680 946,20 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довір. від 17.10.2016 №91/2016/10/17-20;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважена, довіреність від 10.01.2017 №4;

ОСОБА_3, уповноважений, довіреність від 10.01.2017 №3;

ОСОБА_4, уповноважена, довіреність від 10.01.2017 №2;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Публічне акціонерне товариство «Київенерго», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 20.03.2017 №94/11/1052 до Приватного підприємства «Столичні будинки», м. Буча, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за постачання теплової енергії за період жовтень 2015 квітень 2016 в сумі 583 076,82 грн. за договором №510345 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 04.02.2014, а також 3% річних в сумі 20012,14 грн. та 77857,24 грн. інфляційних втрат, нарахованих по 28.02.2017 згідно ст. 625 ЦК України у звязку із простроченням грошового зобовязання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/829/17 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2017.

10.04.2017 від Приватного підприємства «Столичні будинки» до господарського суду Київської області надійшов відзив на позов, в якому відповідач твердить про безпідставність та незаконність позовних вимог та просить суд в позові відмовити. Заперечення мотивовані тим, що тимчасовий договір №510345 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 04.02.2014 був укладений на два місяці до 15.04.2014, термін його дії сплив, а позивач не надав належних доказів того, що сторони в належній формі досягли згоди про продовження договору на спірний період з 01.10.2015 по 01.05.2016. Крім того, відповідач, посилаючись на положення пункту 12 Постанови КМУ від 21.07.2005 №630, твердить, що за наявності лічильника облік теплової енергії повинен здійснюватися виключно за показниками лічильника. Відповідач твердить, що позивачем не подано ОСОБА_2 зняття показів приладу обліку за спірний період, у звязку вважає вимоги позивача безпідставними, та такими, що не підтверджені належними первинними бухгалтерськими документами.

10.04.2017 позивачем подано додаткові документи із супровідним листом від 10.04.2017. Зокрема подано реєстр надходження коштів від відповідача на виконання договору за спірний період та копії відповідних банківських виписок.

В судовому засіданні 10.04.2017 ст. 89 ГПК України виправлено описку, допущену при друкуванні ухвали від 24.03.2017, про що постановлено відповідну ухвалу. Також в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України судом оголошено перерву до 24.04.2017 до 10 год. 00 хв. та витребувано у сторін додаткові документи: у позивача оригінали документів, доданих до позову, відомість обліку, що підтверджує обсяг споживання в обліковій картці за жовтень 2015, у відповідача докази оплати за теплову енергію за жовтень 2015 квітень 2016, про що присутніх представників обох сторін було повідомлено особисто під розпис.

Після завершення судового засідання 10.04.2017 відповідачем була подана заява про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами.

13.04.2017 позивачем подано додаткові витребувані судом документи із клопотанням про залучення їх до матеріалів справи.

24.04.2017 від відповідача надійшли заперечення на позовні вимоги, у яких відповідач зазначає про те, що позивачем не надано письмових доказів того, що сторони продовжили дію Тимчасового договору №510345 від 04.02.2014 на спірний період з 01.10.2015 по 01.05.2016. Також відповідач наголошує на порушенні відповідачем ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється, а зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію обєкт необхідних для його функціонування ресурсів води, газу, тепла, електроенергії. Так, відповідач твердить, що наказом від 11.07.2013 №34«Д» Інспекція архітектурно-будівельного контролю в м. Києві скасувала сертифікат відповідності житлового будинку (секція А, секція Б) на вул. Шумського 5, відтак у позивача не було підстав для постачання теплової енергії до житлового будинку, який має статус обєкта незавершеного будівництва. Фактично договір, який є підставою поданого позову, укладався на строк з 04.02.2014 по 15.04.2014, протягом якого забудовник ПАТ «Трест Київміськбуд-3» мав намір отримати новий сертифікат відповідності закінченого будівництвом обєкту, чого зроблено не було.

Додатково в судовому засіданні 24.04.2017 представники відповідача зазначили, що у будинку по вул. Шумського 5 в 2016 році було створено ОСББ, у звязку з чим саме ОСББ повинно було забезпечувати утримання та експлуатацію будинку, відповідно вимоги позивача до відповідача, засновані на договорі, який припинив свою дію у звязку із закінченням строку, на який його було укладено, є безпідставними.

В судовому засіданні 24.04.2017 суд в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 22.05.2017, витребував у позивача письмові докази на підтвердження пролонгації договору з відповідачем у спірний період, витребував у відповідача документи щодо затвердження тарифів за обслуговування будинку, докази створення ОСББ та докази утримання та експлуатації будинку в спірний період обєднанням співвласників багатоквартирного будинку, про що присутні представники сторін були повідомлені особисто під розпис.

12.05.2017 від позивача надійшли витребувані судом документи. Зокрема було подано листи, якими обмінялися відповідач та позивач щодо продовження дії договору №510435 від 04.02.2014 спочатку до 15.04.2015, а потім до 15.04.2016.

22.05.2016 від відповідача надійшли додаткові документ, зокрема витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань на Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Шумського 5», платіжні документи, якими відповідач в квітні - липні 2015 здійснював оплату позивачу за теплопостачання.

В судовому засіданні 22.05.2017 представниками сторін надано усні пояснення по суті позову.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ (далі ПАТ «Київенерго») до Приватного підприємства «Столичні будинки», м. Буча (далі ПП «Столичні будинки»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обовязків сторін у справі є укладений 04.02.2014 між ПАТ «Київенерго» (постачальник) та ПП «Столичні будинки» (споживач) 24.05.2011 Договір №510345 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі Договір), відповідно до умов якого:

- постачальник зобовязується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобовязується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у договорі (пункт 1.1 договору);

- споживач, що має будинкові прилади обліку (незалежно від їх балансової належності) щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії не пізніше 28 числа звітного місяця (пункт 5 Додатку 2);

- споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує оформлену постачальником рахунок-фактуру, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх отримання (пункт 9 Додатку 2);

- споживач щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, забезпечує оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА (пункт 10 Додатку 2);

- споживач має право перевіряти достовірність нарахувань та проведення розрахунків за теплову енергію, згідно з умовами Договору (пункт 2.5.2 договору);

- споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством (пункт 3.3 договору);

- договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2014 (пункт 4.1 договору). Припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної сплати вартості спожитої теплової енергії (пункт 4.9 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання. Згідно положень ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно до частин 6, 7 ст 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Як стверджує позивач, та підтверджує даними відомостей обліку, обліковими картками, позивач за даними теплового вузла обліку поставив до будинку за адресою м. Київ, вул. Шумського 5, а відповідач спожив теплову енергію: у жовтні 2015 на суму 13 001,33 грн.; в листопаді 2015 на суму 125 360,84 грн., в грудні 2015 на суму 156 143,40 грн.; в січні 2016 на суму 268 375,45 грн., в лютому 2016 на суму 203 623,74 грн.; в березні 2016 на суму 169 272,19 грн., в квітні 2016 на суму 451,86 грн., всього за спірний опалювальний сезон на суму 936 228,81 грн. з ПДВ.

Суд відхиляє твердження відповідача про недоведеність обсягів споживання, оскільки позивачем не подано ОСОБА_2 зняття показів приладу обліку за спірний період. Так, позивачем подані відомості обліку з усередненими подобовими показаннями приладу обліку, дані у яких збігаються з даними облікових карток.

Суд звертає увагу та те, що підписаних актів приймання-передавання товарної продукції суду не подано. Разом із тим, в порядку згідно пункту 9 Додатку 2 до договору самостійне отримання з 12 по 15 число оформлених постачальником рахунку-фактури, акту приймання-передавання товарної продукції, облікової картки фактичного споживання за попередній період та акту звіряння, подальше оформлення їх та повернення одного примірника постачальнику належить до обовязків саме споживача, а не постачальника.

Суд звертає увагу на положення частини 2 ст. 275 ГК України, відповідно до якої відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, та положення частини 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Суд відхиляє твердження відповідача про закінчення строку дії Договору та незаконний відпуск енергії позивачем на обєкт не прийнятий в експлуатацію.

Так, відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Договір №510345 на постачання теплової енергії у гарячій воді укладений між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі.

Відповідно до частини 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Листом від 28.10.2014 №28/14 відповідач ПП «Столичні будинки» звертався до позивача з пропозицією продовжити строк договору №510435 від 04.02.2014.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Листом від 25.11.2014 №029/53/1/11923 позивач погодив продовження Договору на строк з 15.04.2014 до 15.04.2015.

Листом від 15.10.2015 №364 відповідач ПП «Столичні будинки» звертався до позивача з пропозицією продовжити строк договору №510435 від 04.02.2014 на 2015-2016 опалювальний рік.

Листом від 27.10.2015 №29/53/1/12785 позивач погодив продовження Договору на строк з 15.04.2015 до 15.04.2016, крім того, в порядку частини 2 ст. 642 ЦК України позивач вчинив дії відповідно до вказаних у пропозиції умов, а саме відпустив теплову енергію, відтак судом встановлено, що договір сторонами був продовжений до 15.04.2016.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що порушення частини 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" має інші наслідки і не стосується обов'язку споживача оплатити фактично спожиту теплову енергію.

Зазначені обставини не можуть бути підставою залишити мешканців будинку без опалення в зимовий період, зокрема і в порядку частини 4 ст. 275 ГК України, відповідно до якої виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії.

Крім того в порядку пункту 4.9 Договору припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної оплати вартості спожитої теплової енергії.

Суд відхиляє твердження відповідача щодо здійснення утримання будинку по вул. Шумського 5 створеним Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Так, судом встановлено, що 25.01.2016 було проведено державну реєстрацію Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Шумського 5», який звертався до відповідача з вимогою від 10.02.2016 передати технічну документацію на будинок та ключі від технічних приміщень.

Разом із тим, відповідно до ст. 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об'єднання за рішенням загальних зборів має право:

задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення;

визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори;

виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Суду не подано доказів того, що у спірний період у позивача з ОСББ "Шумського 5" був укладений договір, за яким здійснювалось постачання теплової енергії. Між тим, позовні вимоги заявлені до ПП «Столичні будинки» - споживача теплової енергії за чинним у спірний період договором №510345 від 04.02.2014.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог і заперечень. Відтак, сторони повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено наявність обовязку відповідача здійснити оплату фактично спожитої теплової енергії за період жовтень 2015 квітень 2016 на умовах, передбачених договором, а саме до 10 числа наступного місяця.

До матеріалів справи сторонами подано копії банківських виписок, які свідчать про здійснення оплати відповідачем отриманої у спірний період теплової енергії частково всього на суму 292 325,81 грн.

Позивач заявляє до стягнення суму основного боргу 583 076,82 грн. Суд звертає увагу на те, що в копії ОСОБА_2 звіряння розрахунків за теплову енергію за період з 01.10.2015 по 01.05.2016 станом на 01.04.2017, який з боку відповідача не підписаний, зазначено надходження оплат в сумі 32 860,06 грн. в вересні 2016 та в сумі 27 866,12 грн. в жовтні 2016.

Разом із тим, ані позивачем ані відповідачем не подано платіжних документів (банківських виписок), які б підтверджували здійснення зазначених двох платежів.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин обовязок доведення факту належної оплати за отриману теплову енергію закон покладає на споживача. Суд ухвалою від 24.03.2017 витребовував у відповідача документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів згідно договору. Оголошуючи в судовому засіданні 10.04.2017 перерву до 24.04.2017, суд під розпис зобовязав представника відповідача подати докази оплати за теплову енергію за жовтень 2015 квітень 2016.

Вимоги суду відповідачем виконані не були. Відтак, сума основного боргу відповідача перед позивачем, яка підтверджена наявними у справі належними письмовими доказами, складає 643 903,00 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу належить до задоволення повністю в заявленій сумі 583 076,82 грн.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 ЦК України 20 012,14 грн. 3% річних та 77 857,24 грн. інфляційних втрат (за період до 28.02.2017 включно). Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до пункту 1.12 Вказаної Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, враховуючи:

- наявність у відповідача простроченого боргового зобовязання перед позивачем;

- строк та порядок оплати, встановлені Договором;

- спосіб захисту майнового права передбачений статтею 625 ЦК України;

- встановлений судом належний строк оплати з врахуванням положень частини 5 ст. 254 ЦК України,

- положення пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція);

суд самостійно здійснив розрахунок процентів річних та інфляційних втрат, та встановив, що належні до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період 11.11.2015 28.02.2017 складають 20 718,71 грн., а інфляційні втрати складають 83 116,33 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відтак зазначені вимоги позивача належить задовольнити повністю в заявлених сумах.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» повністю, приймає рішення про стягнення з Приватного підприємства «Столичні будинки» 583 076,82 грн. основного боргу, 77 857,24 грн. інфляційних втрат, 20 012,14 грн. 3% річних, та відповідно до ст. 49 ГПК України покладає не відповідача відшкодування позивачу судового збору.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства «Столичні будинки» (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Нове Шосе, буд. 14, офіс 10, ідентифікаційний код 37588729)

на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, Печерський район, площа ОСОБА_5, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305)

583 076,82 грн. (пятсот вісімдесят три тисячі сімдесят шість гривень вісімдесят дві копійки) основного боргу,

77 857,24 грн. (сімдесят сім тисяч вісімсот пятдесят сім гривень двадцять чотири копійки) інфляційних втрат,

20 012,14 грн. (двадцять тисяч дванадцять гривень чотирнадцять копійок) 3% річних,

10 214,19 грн. (десять тисяч двісті чотирнадцять гривень девятнадцять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 31.05.2017.

Суддя О.В. Конюх