КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 911/390/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

від відповідача Гулевич В.Г., Курмаз С.М.

розглянувши

апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення

Господарського суду Київської області

від 27.03.2017 року

у справі № 911/390/17 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства "Київобленерго"

про визнання недійсними актів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.03.2017 року у позові фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2017 року прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

У зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному змінено склад колегії суддів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 19.02.2009 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (споживач) та ЗАТ "А.Е.С. Київобленерго", правонаступником якого згідно пункту 1.1 Статуту є відповідач (постачальник) було укладено Договір про постачання електричної енергії № 0745 (далі - Договір), згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаної потужністю 8,5 кВт, а споживач оплачує вартість використаної (купленої) ним електроенергії. За умовами Договору:

- Постачальник має право доступу до засобів (систем) обліку електроенергії для зняття показів, проведення їх технічної перевірки, повірки, заміни, ремонту, модернізації, переносу, інших робіт з експлуатації засобів обліку, до пристроїв релейного захисту, автоматики, зв'язку, які забезпечують регулювання навантаження, до пристроїв, що забезпечують можливість припинення чи обмеження постачання електроенергії, пристроїв компенсації реактивної потужності, електромереж та охоронних зон електромереж постачальника електроенергії, електроустановок споживача для встановлення засобів обліку вимірювання потужності, контролю показників якості електричної енергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання електроенергії (пункт 3.1.5 Договору);

- Споживач сплачує постачальнику вартість недоврахованої електроенергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин використання відповідно до Методики обчислення обсягу електричної енергії, недорахованої унаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 05.12.2001 №1197 за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням, у разі таких дій споживача: самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб, споживання електроенергії поза засобами обліку, інших умов, визначених Методикою (пункт 4.2.3 Договору)

- У разі виявлення однією із сторін порушень умов договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій, чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох сторін в двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність якої стала причиною складання акта, має право внести до акта свої зауваження. Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов'язана попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитись від складання та підписання Акта. У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта в акт робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо його на місці підписали не менше трьох уповноважених представників сторони договору, яка складала акт (пункт 4.4 Договору);

- Облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ (Правила улаштування електроустановок) та ПКЕЕ (Правила користування електричною енергією). У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються розрахунково згідно з вимогами додатку №4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку №5 (5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" (пункт 7.1).

22.04.2012 року на об'єкті позивача було встановлено розрахунковий засіб обліку - трифазний лічильник №07009918 тип НІК 2301АП3, на який встановлено індикатор магнітного впливу - магнітну пломбу М7381477, про що споживачем та енергопостачальником було складено Акт про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб, встановлених на ньому копія якого залучена до матеріалів справи.

01.03.2012 року на об'єкті позивача було встановлено розрахунковий засіб обліку - трифазний лічильник №0539768 тип НІК 2301АП2, на який встановлено індикатор магнітного впливу - магнітну пломбу М7205014, про що споживачем та енергопостачальником було складено Акт про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб, встановлених на ньому копія якого залучена до матеріалів справи.

02.12.2013 року працівниками енергопостачальника було проведено перевірку на об'єкті, що належить позивачу за адресою м. Фастів, вул. Зигмунда Козара 9а між будівлями №9 та №11, за результатами якої був складений Акт про порушення №К 026063, у якому зазначено про порушення ПКЕЕ - пошкодження приладів обліку, інші дії споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку. В Акті зазначено про пошкодження індикатора впливу магнітного поля (магнітної пломби) М7381477. Також в Акті зазначено, що лічильник знято, упаковано у сейф-пакет №В00047547. На об'єкті позивача було встановлено та опломбовано інший лічильник, про що споживачем та енергопостачальником складено та підписано Акт №013202 про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб, встановлених на ньому.

03.12.2013 року працівниками енергопостачальника було проведено перевірку на об'єкті, що належить позивачу за адресою АДРЕСА_1, за результатами якої був складений Акт про порушення №К 026065, у якому зазначено про порушення ПКЕЕ - пошкодження приладів обліку, інші дії споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку. В Акті зазначено про пошкодження індикатора впливу магнітного поля (магнітної пломби) М7205014. Також в Акті зазначено, що лічильник знято, упаковано у сейф-пакет №В00047546. На об'єкті позивача було встановлено та опломбовано інший лічильник, про що споживачем та енергопостачальником складено та підписано Акт №013203 про передачу на відповідальне зберігання приладу обліку та пломб, встановлених на ньому.

В разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт про порушення (пункт 6.41 ПКЕЕ).

На підставі акта про порушення уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачеві. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків (пункт 6.42 ПКЕЕ).

Рішенням комісії по розгляду Актів №К026063 та №К026065, оформленим протоколом від 06.03.2014 року №0098, постачальником за Договором Публічне акціонерне товариство "Київобленерго" застосовано до споживача за Договором фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 оперативно-господарську санкцію у вигляді донарахування вартості недорахованої електичної енергії відповідно до пункту 2.5 Методики, а саме за Актом № К 026063 нараховано 47607,78 грн. вартості неврахованої електроенергії, а за Актом № К 026065 - 48328,94 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

Частиною 1 ст. 236 ГК України визначено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 236 ГК України перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у її першій частині, не є вичерпним.

За змістом статей 216, 217, 218, 235, 236, 237 ГК України рішення постачальника електричної енергії про нарахування вартості недоврахованої спожитої електроенергії є саме оперативно-господарською санкцією (пункт 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 16.12.2015 №3 "Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання").

Відповідно до частини 2 ст. 237 ГК України у разі незгоди із застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування такої санкції.

Аналогічна позиція викладена в пункті 6.42 ПКЕЕ, відповідно до якого якщо споживач не згоден з самим фактом порушення, він має право заявити вимоги щодо скасування відповідного рішення комісії енергопостачальника, яким нараховується сума до сплати.

Верховний Суд України у постановах від 29.11.2010 № 2-15/1783-2009, від 04.04.2011 № 2-24/912-2010, від 16.05.2011 № 2-28/2397-2010 визначив, що визнання недійсним рішення комісії постачальника електроенергії, оформленого протоколом, є належним способом захисту порушеного права, оскільки оскаржуване рішення постачальника електроенергії є оперативно-господарською санкцією, а не актом ненормативного характеру в розумінні частини другої статті 20 ГК України.

Разом із тим, у даній справі позивач оскаржує не оперативно-господарську санкцію - донарахування постачальником вартості недорахованої електричної енергії за рішенням комісії по розгляду Актів №К026063 та №К026065, оформленим протоколом від 06.03.2014 №0098, а просить визнати недійсними та скасувати Акти про порушення №К026063 та №К026065, складені відповідно 02.12.2013 та 03.12.2013.

Зазначені вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що позовна вимога про визнання недійсним акта про порушення не відповідає встановленим способам захисту прав (пункт 2.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 16.12.2015 №3 "Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання").

Так, згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, сам по собі складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення Правил користування електричною енергією є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження як дій лише факту складання такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов'язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав.

Зазначеним Актам може бути надана правова оцінка з точки зору належності їх як доказів під час вирішення пов'язаних спорів, зокрема при заявленому позові про стягнення недорахованої електричної енергії за рішенням комісії по розгляду Актів №К026063 та №К026065, оформленим протоколом від 06.03.2014 №0098, або про визнання недійсним зазначеного рішення.

Враховуючи, що перебіг позовної давності згідно з частиною першою статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, висновок про початок перебігу строку позовної давності від дня, коли позивач довідався про порушення свого права і про особу, яка його порушила, тобто з дня проведення перевірки і складання акта про порушення, є правильним.

За таких обставин відповідач вірно визначив момент початку перебігу строку позовної давності з дня проведення перевірок 02.12.2013 та 03.12.2013.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки встановлено необґрунтованість заявлених позовних вимог у зв'язку з їх невідповідністю встановленим способам захисту прав, тому відсутні підстави для застосування у справі позовної давності, про яку заявлено відповідачем у письмових запереченнях від 20.03.2017 року №474.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 27.03.2017 року у справі №911/390/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 911/390/17 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна