ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа № 911/971/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 108657,54 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 22.04.2017 року);

від відповідача: Поплавська О.В. (довіреність б/н від 24.09.2016 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 108657,54 грн. з яких 15492,31 грн. 3 % річних та 93165,23 грн. інфляційних, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання, яке встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 28.04.2015 року у справі № 911/1385/15.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2017 року порушено провадження у справі № 911/971/17 та призначено справу до розгляду на 24.04.2017 року.

В судове засідання 24.04.2017 року відповідач не з'явився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 04.04.2017 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 17.05.2017 року.

В судовому засіданні 17.05.2017 року представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи з метою надання можливості мирного врегулювання спору, яка розглянута судом у відповідному судовому засіданні і задоволена, у зв'язку з чим, судом, у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в розгляді справи на 24.05.2017 року.

В судовому засіданні 24.05.2017 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 24.05.2017 року проти позову не заперечував, однак письмовий відзив на позов не надав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,

встановив:

Як вбачається з викладених позивачем обставин, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Покупець, відповідач) була досягнута домовленість, відповідно до якої позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити його вартість.

На виконання вказаної домовленості, позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 345657,60 грн. відповідно до видаткових накладних: № РН-32 від 28.04.2012 року, № РН-41 від 11.05.2012 року, № РН-42 від 11.05.2012 року, № РН-43 від 11.05.2012 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки у спрощений спосіб, про що свідчить отримання відповідачем товару від позивача та підписання товаророзпорядчих документів на нього, внаслідок чого у сторін виникли відповідні права та обов'язки, в тому числі зобов'язання з приводу поставки товару та його своєчасної і належної оплати.

Проте, відповідач в порушення свого грошового зобов'язання, вартість отриманого товару у повному обсязі не сплатив, розрахувався частково, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість в сумі 263622,96 грн.

Питання стягнення заборгованості за вищенаведеним зобов'язанням розглядалось в матеріалах справи Господарського суду Київської області № 911/1385/15.

Крім того, у зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просив суд у справі № 911/1385/15 стягнути з відповідача крім суми основного боргу, 25985,28 грн. 3% річних за період з 04.05.2012 року по 17.03.2015 року та 89972,00 грн. інфляційних за період з 01.01.2013 року по 01.03.2015 року.

Відтак, рішенням суду від 28.04.2015 року позовні вимоги були задоволені повністю, присуджено до стягнення з відповідача 263622,96 грн. боргу, 25985,28 грн. 3% річних за період з 04.05.2012 року по 17.03.2015 року, 89972,00 грн. інфляційних за період з 01.01.2013 року по 01.03.2015 року.

Таким чином, після набрання зазначеним рішенням законної сили, відповідач був зобов'язаний виконати встановлене в судовому рішенні грошове зобов'язання.

На примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2015 року у справі № 911/1385/15 Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, на підставі наказу Господарського суду Київської області від 18.05.2015 року № 911/1385/15, 21.10.2016 року було відкрито виконавче провадження № 52709711.

Однак, як стверджує позивач, відповідач обов'язку з оплати поставленого товару згідно спірних видаткових накладних: № РН-32 від 28.04.2012 року, № РН-41 від 11.05.2012 року, № РН-42 від 11.05.2012 року, № РН-43 від 11.05.2012 року, своєчасно і в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, 15492,31 грн. 3 % річних та 93165,23 грн. інфляційних нарахованих на несвоєчасно сплачену суму боргу 263622,96 грн., встановлену рішенням суду від 28.04.2015 року № 911/1385/15, за період з 01.04.2015 року по 15.03.2017 року.

Відповідно до змісту ст. 115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Проаналізувавши вищезазначене та враховуючи, що заборгованість відповідача з оплати поставленого товару в сумі 263622,96 грн., встановлена рішенням у справі № 911/1385/15, станом на момент прийняття рішення у даній справі не погашена, що відповідачем не заперечено та не спростовано, суд вважає правомірним нарахування 3% річних та інфляційних за період, який не був предметом розгляду справи № 911/1385/15 та не охоплений рішенням суду у справі № 911/1385/15, а саме з 01.04.2015 року по 15.03.2017 року.

Також, суд враховує, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, судом було виявлено арифметичні помилки в наданому позивачем розрахунку 3 % річних. Судом було здійснено правильний розрахунок 3 % річних, згідно з якими з відповідача підлягає стягненню 15470,70 грн. 3 % річних, інфляційні підлягають задоволенню в заявленому розмірі - 93165,23 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 108635,93 грн. в частині стягнення з відповідача 15470,70 грн. 3 % річних та 93165,23 грн. інфляційних. В частині стягнення 21,61 грн. 3 % річних позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються судом на відповідача в розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (07335, Київська обл., Вишгородський район, с. Демидів, код 05423018) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 15470 (п'ятнадцять тисяч чотириста сімдесят) грн. 70 коп. 3 % річних та 93165 (дев'яносто три тисячі сто шістдесят п'ять) грн. 23 коп. інфляційних, 1629 (одна тисяча шістсот двадцять девять) грн. 53 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.05.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін