РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017Справа №910/6324/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ХІМПРОМ"

До Приватного підприємства "Рось"

Про стягнення 164 847,14 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Пшенишина В.В. (дов. від 10.11.2016)

від відповідачів: не з'явився

В судовому засіданні 31.05.2017 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

18.04.2017 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява №03/04 від 03.04.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ХІМПРОМ" (надалі - позивач) до Приватного підприємства "Рось" (надалі - відповідач) про стягнення 164 847,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/6324/17, розгляд справи призначено на 17.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 розгляд справи відкладено на 31.05.2017 у зв'язку з неявкою представників відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду.

В судовому засіданні 31.05.2017 представник позивача надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 31.05.2017, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 9, згідно якого 19.05.2017 представник відповідача отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про відкладення розгляду справи на 31.05.2017.

Ухвали суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). Відповідно до положень п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 (2.04.2009)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ХІМПРОМ (далі - Позивач, Постачальник) та Приватним підприємством "Рось" (далі - Відповідач, Покупець) був укладений Договір постачання № 43 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених Договором, передавати у власність Покупцеві соду каустичну рідку та іншу хімічну продукцію (далі - Товар), згідно заявок Покупця, а Покупець приймає та оплачує прийнятий Товар.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 названого кодексу).

На виконання умов Договору, Позивач поставив Товар Відповідачеві на загальну суму 413 136,00 грн., що підтверджується видатковими накладними підписаними, скріпленими печатками Сторін та Товарно-транспортними накладними (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 3.3 Договору Покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару Поставщиком.

Відповідачем поставлений товар було оплачено частково на суму 285 928,00 грн. (копії банківських виписок додано до позовної заяви). Отже, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 127 208,00 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів сплати заборгованості до суду не надав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Також в матеріалах справи наявна копія підписаного сторонами акту звіряння взаємних розрахунків за яким Відповідачем визнано заборгованість в сумі

Відповідно до підписаного сторонами Акту звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2016 залишок непогашеної заборгованості перед Позивачем значиться в сумі 127 208,00 грн. (копія Акту наявна в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо оплати поставленого товару Відповідачем не виконано, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 127 208,00 грн.

Крім того, Позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 9 625,23 грн. інфляційних втрат та 5 892,96 грн. 3 відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих Позивачем, судом встановлено, що ним неправильно здійснено вказаний розрахунок і стягненню підлягає 2 008,82 грн. 3% річних та 5 535,80 грн. інфляційних втрат.

Окрім того Позивач просить стягнути з відповідача 22 093,95 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення за період з 28.04.2016 до 28.10.2016.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Здійснивши розрахунок пені, нарахованої Позивачем, судом встановлено, що за визначений ним період з урахуванням періодичної часткової оплати основного боргу сума нарахованої до стягнення пені складає 22 028,27 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 22 028,27 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 549, 612, 625, 629, 673, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230-232 Господарського кодексу України та ст.ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рось" (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 10; ідентифікаційний код: 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хімпром" (02660, м.Київ, вулиця Віскозна, будинок 11; ідентифікаційний код: 31923443) 127 208 (сто двадцять сім тисяч двісті вісім) грн. 00 коп. - основного боргу, 5 535 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. 80 коп. - інфляційних втрат, 2 008 (дві тисячі вісім) грн. 82 коп. - 3 відсотки річних, 22 028 (двадцять дві тисячі двадцять вісім) грн.27 коп. та 2 351 (дві тисячі триста п'ятдесят одну) грн. 73 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07.06.2017

Суддя М.О. Лиськов