ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 922/1181/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Харківського національного автомобільно-дорожнього Університета, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління "Аерошляхбуд", м. Харків
про стягнення 70812,28 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 15/21 від 02.02.2017 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 35-06-13 від 02 вересня 2013 року на виконання науково-дослідницької роботи в сумі 70812,28 грн., в тому числі: 37000,00 грн. основного боргу, 3213,28 грн. 3% річних та 30599,00 грн. інфляційних.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд переходить до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданих письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 19 квітня 2017 року до суду повернулася копія судової ухвали про порушення провадження у справі № 922/1181/17 з поштовою відміткою "адресат не значиться".

Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи відповідача: 61019, м. Харків, пр. Ілліча, 118, к. 909 саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи. Відповідно до вимог частини 1 та частини 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у пунктах 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі) направлялася всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідної ухвали; ухвали про відкладення розгляду справи направлялися відповідачу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних ухвал.

Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не з'явилися у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення його про час та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, судом встановлено наступне.

02 вересня 2013 року між Харківським національним автомобільно-дорожнім Університетом (позивачем, виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління "Аерошляхбуд" (відповідачем, замовником) було укладено договір № 35-06-13 на виконання науково-дослідницької роботи з додатковими угодами № 1 від 02 вересня 2013 року, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3 від 10 грудня 2015 року, № 4 від 12 січня 2016 року та додатками №№ 1 та 2.

Виконавцем за вказаним договором виконана науково-дослідна робота: "Науково-технічний супровід робіт з капітального ремонту автомобільних доріг загального користування в Черкаській області" загальною вартістю 55000,00 грн. Обсяг етапів та терміни виконання робіт зазначались в календарному плані, який є невід*ємною частиною укладеного договору.

Відповідно до календарного плану робіт, викладеного у додатковій угоді № 4 від 12 січня 2016 року, що є невід*ємною частиною договору, робота виконувалась з 02 вересня 2013 року по 03 березня 2014 року. За підсумками виконання робіт замовником та виконавцем складено акт виконаних робіт № 1 від 02 квітня 2014 року на суму 55000,00 грн., згідно якого науково-дослідна робота: "Науково-технічний супровід робіт з капітального ремонту автомобільних доріг загального користування в Черкаській області" виконана в повному обсязі.

Матеріали справи свідчаит про те, що станом на 01 березня 2017 року замовником оплата за договором здійснена частково, в загальній сумі 18000,00 грн., прострочена заборгованість перед виконавцем складає 37000,00 грн., що підтверджується довідкою про розрахунки за договором станом на 01 березня 2017 року та актом звіряння від 01 березня 2017 року.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 37000.00 грн. основного боргу задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3213,28 грн. 3% річних та 30599,00 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельне управління "Аерошляхбуд" (61019, м. Харків, пр. Ілліча, 118, к. 909, розрахунковий рахунок 0001 в ПАТ "Укрінбанк" м. Київ, МФО 300142, ) на користь Харківського національного автомобільно-дорожнього Університета (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 25, розрахунковий рахунок 3658 у Державній казначейській службі України м. Київ, МФО 820172, ) заборгованості за договором № 35-06-13 від 02 вересня 2013 року на виконання науково-дослідницької роботи в сумі 70812,28 грн., в тому числі: 37000,00 грн. основного боргу, 3213,28 грн. 3% річних, 30599,00 грн. інфляційних та 1600 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2