РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа № 910/511/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Мет-Центр"

про стягнення 107 975 грн 00 коп.

Представники сторін:

від позивача: Хлабистін Д.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: Ковальова Л.П. - представник за довіреністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Мет-Центр" про стягнення 107 975 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 порушено провадження у справі № 910/511/17, розгляд справи призначено на 13.02.2017.

02.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2017, на задоволення клопотання відповідача про витребування додаткових доказів, керуючись статтями 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 13.03.2017.

24.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли доповнення до відзиву.

13.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив.

13.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

13.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, на задоволення клопотання відповідача про витребування додаткових доказів, у судовому засіданні 13.03.2017 оголошено перерву до 27.03.2017.

16.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення до заперечення на відзив.

27.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові заперечення на відзив.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із неподанням сторонами всіх витребуваних судом доказів, у судовому засіданні 27.03.2017 оголошено перерву до 27.04.2017.

18.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення до заперечення на відзив.

24.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач у судове засідання 27.04.2017 повноважних представників не направив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

27.04.2017 у судове засідання з'явився представник відповідача.

Суд повідомив про надходження від позивача через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із розглядом справи в іншому суді та неможливістю направлення в дане судове засідання уповноваженого представника.

Представник відповідача не заперечив проти відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши на місці заяву позивача про відкладення розгляду справи визнав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до норм статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 зі станції Умань Одеської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Мет-Центр» (далі - відповідач) здійснило відправлення вагону № 66240805 (далі - вагон), згідно з накладною № 41842766 на станцію Роя Донецької залізниці.

Відповідно до накладної № 41842766, маса вантажу склала 64 900 кг.

Як стверджує позивач, при проходженні вагону через станцію Верхівцеве Придніпровської залізниці, залізницею була проведена перевірка маса вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаної відправником у накладній.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено правила перевезення вантажу та Статуту залізниць України, зокрема щодо внесення відомостей у накладну, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 107 975,00 грн за невірно зазначену масу вантажу.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи суду про те, що дані про масу вантажу були внесені відповідачем на підставі даних залізниці на станції відправлення, у відповідності до приписів чинного спеціального законодавства, а відповідно жодної відповідальності відповідачем понесено бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 «Про затвердження Статуту залізниць України»).

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Маса вантажів визначається відправником (ст. 37 Статуту залізниць України).

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р. вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

У відповідності до ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Як вбачається із залізничної накладної № 41842766, відомості щодо маси вантажу у залізничній накладній заповнювались відповідачем та позивачем, про що свідчать відповідні графи 24 - заповнюється відправником та 25 - заповнюється представником залізниці.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць України та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов'язаний зазначити у накладній.

Відповідно до п. 2.3.4. "Порядку застосування електронного перевізного документа під час перевезення вантажів залізничним транспортом", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.11.2010 року № 800, на базі інформації, що міститься в ЕД, та на підставі позитивних результатів перевірки стосовно можливості здійснення зазначених у ЕПД перевезень та авторства документа працівники підприємства залізничного транспорту із застосуванням автоматизованих робочих місць, що входять до складу автоматизованої системи залізничного транспорту України, створюють ЕД з унесенням даних, передбачених технологічним процесом. Після накладання ЕЦП зазначеними працівниками підприємства залізничного транспорту ЕД зберігаються в архіві електронних документів Укрзалізниці із дотриманням відповідних вимог законодавства щодо захисту інформації.

Зокрема п. 2.5. "Порядку застосування електронного документообігу, пов'язаного з перевезенням вантажів залізничним транспортом", затвердженого Наказом Міністерства Інфраструктури України від 16.11.2012 року № 690, зазначено, що працівник залізниці після перегляду ЕД у разі погодження даних, зазначених у ЕД накладає ЕЦП та передає ЕД вантажовідправнику, у разі непогодження даних не здійснює накладання ЕЦП та передає свої зауваження вантажовідправнику за допомогою засобів АС залізниці.

На станції Верхівцеве Придніпровської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу в вагоні на вагах та виявлено різницю у вазі проти накладної № 32404931 в сторону збільшення на 1 250 кг маси, вказаної у залізничній накладній. За результатами перевірки маси станцією складено Комерційний акт АА № 041689/17/23 від 29.06.2016 року.

У зв'язку з такими обставинами, на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України відповідачу був нарахований штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно із ст. 122 Статуту залізниць України. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Роз'ясненням Президії Вищого Господарського суду України від 29.05.2002 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезень вантажів залізницею" встановлено, на підставі ст. 43 ГПК ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Отже, комерційний акт є тільки одним із доказів, який господарський суд оцінює у сукупності з усіма іншими доказами зі справи. Зокрема, комерційний акт може оцінюватись як такий, що не має сили доказу, якщо він не відповідає фактичним обставинам.

За вимогами ч. 5 ст. 307 ГК України, які узгоджуються з вимогами ст. ст. 909, 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно із ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених ними в накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, зокрема, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. А згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави зробити висновок, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним у накладній відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, а штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, зважування вагону за накладною № 41842766 здійснювалось вантажовідправником спільно з представником залізниці, яким було погоджено дані у накладній із зазначенням маси вантажу у графах 24 та 25.

При цьому, участь представника залізниці у зважуванні вагонів та узгодженні ним відомостей по зважуванню, підтверджується даними накопичувальної картки № 26060596 від 26.06.2016 року, підписаної представником відповідача та працівником залізниці.

З огляду на зазначене, Комерційний акт АА № 041689/17/23 від 29.06.2016 року у розумінні ст. ст. 32-34, 43 ГПК України не доводить факту неправильного зазначення відповідачем маси вантажу в залізничній накладній № 41842766.

Таким чином, позивачем не було належним чином доведено суду факт порушення відповідачем приписів чинного законодавства України в частині внесення даних щодо маси вантажу до залізничної накладної № 41842766, а тому, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для відповідальності відповідача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 107 975 грн 00 коп. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача,оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 06.06.2017

Суддя Н.Б. Плотницька