ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа № 907/134/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Малого приватного підприємства (далі МПП) «Гранат» (вх. № 01-05/1904/17 від 21.04.2017р.)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 р.

у справі № 907/134/17 (суддя Кривка В.П.)

за позовом: Тячівської міської ради, м. Тячів, Закарпатська область

до відповідача: МПП «Гранат», м. Тячів, Закарпатська область

про повернення земельної ділянки,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився (належно повідомлений);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2017р прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 25.05.2017р.

У судовому засіданні 25.05.2017р. у розгляді справи оголошено перерву до 06.06.2017р.

Позивач у судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою від 25.05.2017 р.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 р. у справі №907/134/17 (суддя Кривка В.П.) позов задоволено. Зобовязано МПП «Гранат» повернути Тячівській міській раді земельну ділянку, кадастровий номер :07:006:0212. Стягнуто з МПП «Гранат» на користь Тячівської міської ради суму 6 742,65 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 116, 125, 126, 212 Земельного кодексу України (надалі ЗК України), ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003р. №963-IV і зроблено висновок, що відповідачем здійснюється безтитульне використання спірної земельної, тобто за відсутності передбачених чинним законодавством правовстановлюючих документів і такі документи в справі відсутні, при цьому відповідачем також не надано суду доказів вчинення конклюдентних дій для їх оформлення станом на даний час, в т.ч. на виконання рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради № 38 від 26.02.1998 року Про надання землі у тимчасове користування на умовах оренди площею 0,26 га МПП Гранат, з урахуванням обставин встановлених судом у справі №907/799/15.

МПП «Гранат» не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, обгрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 Держгеокадастру в м. Тячів та Тячівському районі, оскільки заперечував факт належності спірної земельної ділянки позивачу та наполягав на визнанні неналежними та недопустимими письмових доказів зібраних при виготовлені технічної документації з землеустрою. Стверджує, що судом не зясовано у якому стані перебуває земельна ділянка та посилається на те, що на земельній ділянці знаходяться торгові павільйони субєктів підприємницької діяльності права яких порушені оскаржуваним рішенням. Просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 р. у справі №907/134/17, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзиву на апеляційну скаргу.

В апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХП ГПК України.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ст. 99 ГПК України).

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього (ч.1 ст.101 ГПК України).

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016р. у справі №907/799/15, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги Тячівської міської ради до МПП Гранат, визнано недійсним та скасовано Державний акт серії ЗК 011 № 00036 від 17.06.1994 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,325 га, виданий Малому приватному підприємству Гранат для відкриття платної стоянки і речового ринку (а.с. 13-16).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016р. у справі №907/799/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу МПП Гранат без задоволення (а.с. 17-20).

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 року касаційну скаргу МПП Гранат залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року у справі №907/799/15 залишено без змін.

Ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23.02.2017р. було відмовлено у допуску справи № 907/799/15 до провадження Верховного Суду України.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про зобовязання МПП Гранат повернути земельну ділянку кадастровий номер :07:006:0212, яка розташована по вул. Голлоші б/н в м. Тячів та використовується відповідачем без правовстановлюючих документів, виходячи з обставин, встановлених рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016р. у справі №907/799/15.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (ст. 80 ЗК України).

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається зі справи, Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016р. у справі №907/799/15, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги Тячівської міської ради до МПП Гранат, визнано недійсним та скасовано Державний акт серії ЗК 011 № 00036 від 17.06.1994 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,325 га, виданий МПП Гранат для відкриття платної стоянки і речового ринку.

Вищенаведеним рішенням та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року встановлено, що згідно Державного акту на право постійного користування землею від 17.06.1994 року серії ЗК 011 № 00036, Тячівською міською радою народних депутатів, відповідно до рішення XIV сесії 21-го скликання від 20.04.1994 року, Малому приватному підприємству Гранат надано у постійне користування 0,325 га землі в межах згідно з планом землекористування для відкриття платної автостоянки і речового ринку.

Водночас, вищезгаданим рішенням Тячівської міської ради народних депутатів XIV сесії 21-го скликання від 20.04.1994 року вилучено земельну ділянку біля ресторану Україна, відведену під платну автостоянку товариству Автолюбителів; відмінено рішення виконкому № 7 від 21.01.1982 року Про виділення земельної ділянки в м. Тячів для платної стоянки легкового автотранспорту; дозволено МПП Гранат обладнати цілодобову платну автостоянку в районі ресторану Україна, а також організувати на ній речовий ринок міста, у вихідні дні організувати продаж легкових автомобілів; дозволено МПП Гранат організувати платну автостоянку на площі біля поліклініки в м. Тячів; припинено торгівлю промисловими товарами на діючому міському ринку строком з 20.05.1994 року, вважаючи його овочево-продовольчим ринком.

Рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради № 38 від 26.02.1998 року Про надання землі у тимчасове користування на умовах оренди площею 0,26 га МПП Гранат, на якій розміщено речовий ринок та платну автостоянку МПП Гранат відмовлено в задоволенні заяви про закріплення землі на право постійного користування площею 0,26 га, на якій розміщено речовий ринок та платну автостоянку.

Вказаним рішенням МПП Гранат надано у тимчасове користування на умовах оренди строком на три роки землю площею 0,26 га, на якій розміщено речовий ринок та платну автостоянку по вулиці Леніна біля ресторану Україна в м. Тячів згідно рішення XIV сесії 21-го скликання Тячівської міської ради від 20.04.1994 року та зобов'язано директора МПП Гранат укласти угоду на оренду землі з Тячівською міською радою строком на три роки.

Згідно протоколу XIV сесії 21-го скликання Тячівської міської ради народних депутатів від 20.04.1994 року не вбачається вирішення питання про передачу спірної земельної ділянки у постійне користування МПП Гранат.

Рішенням третьої сесії 23-го скликання Тячівської міської ради від 17.09.1998 року затверджено рішення по Земельній реформі, прийняті на засіданнях виконкому строком з лютого по серпень 1998 року, в тому числі і рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 38 від 26.02.1998 року Про надання землі у тимчасове користування на умовах оренди площею 0,26 га МПП Гранат, на якій розміщено речовий ринок та платну автостоянку.

Суду у справі №907/799/15 дійшли висновку, що рішенням XIV сесії 21-го скликання Тячівської міської ради від 20.04.1994 року, посилання на яке міститься у спірному Акті, МПП Гранат дозволено лише обладнати цілодобову платну автостоянку в районі ресторану Україна, а також організувати на ній речовий ринок міста та продаж легкових автомобілів; дозволено також організувати платну автостоянку на площі біля поліклініки в м. Тячів, а вказане рішення не містить жодного висновку про надання МПП Гранат у постійне користування земельної ділянки площею 0,325 га.

Також судами зазначено, що має місце факт службового підроблення посадовими особами позивача спірного Державного Акту, що встановлено постановою слідчого прокуратури Тячівського району від 24.01.2009 року. Зокрема, слідчим прокуратури встановлено, що ОСОБА_4, будучи Тячівським головою та службовою особою, усвідомлюючи протиправність оформлення вказаного спірного Державного акту, зловживаючи службовим становищем, видав завідомо незаконний акт, в який вніс завідомо неправдиві відомості про його реєстрацію.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищенаведені обставини не підлягають доведенню під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Спірна земельна ділянка, яка розташована по вул. Голлоші б/н в м. Тячів площею 0,26 га, кадастровий номер :07:006:0212, належить позивачу, що зокрема підтверджується технічною документацією, щодо проведення інвентаризації земель комунальної власності під час здійснення землеустрою (а.с. 47-57).

У матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи МПП Гранат на спірну земельну ділянку чи докази щодо їх оформлення на виконання рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради № 38 від 26.02.1998 року Про надання землі у тимчасове користування на умовах оренди площею 0,26 га МПП Гранат. Також відсутні і докази реєстрації на спірній земельній ділянці обєктів нерухомого майна, що належать МПП Гранат

З наявного у матеріалах справи Акту державної приймальної комісії щодо прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта речовий ринок-автостоянка в м. Тячів по вулиці Холлоші Шімона від 01.06.1994 року вбачається, що державною комісією були прийняті виконані МПП Гранат впродовж 2-х місяців роботи, лише з облаштування території обєкту: а саме влаштування покриття території обєкту, господарської площадки виготовлено малі архітектурні форми, навіси, здійснено облицювання фасадів будівель - адмінбудівлі, кафе магазину (а.с. 58-61).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003р. №963-IV самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. 3. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В позовній заяві позивач посилається на цю норму права також.

Положення гл. 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми свідчить, що зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.04.2016р. у справі №907/799/15, яке набрало законної сили, скасовано Державний акт серії ЗК 011 № 00036 від 17.06.1994 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,325 га, виданий МПП Гранат для відкриття платної стоянки і речового ринку, а у матеріалах справи відсутні інші правовстановлюючі документи видані МПП Гранат на спірну ділянку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та зобовязання МПП «Гранат» повернути Тячівській міській раді земельну ділянку за кадастровим номером :07:006:0212, яка розташована по вул. Голлоші б/н в м. Тячів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, у звязку із чим згідно із ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному порядку слід покласти на МПП «Гранат».

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.03.2017 р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на МПП «Гранат».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 12.06.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.