ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Справа № 910/12760/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Картере В.І.,

Малетича М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року

у справі № 910/12760/16

господарського суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Актив-Гарант",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1) ОСОБА_7,

2) ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання нікчемного правочину недійсним

за участю представників:

позивача: Бондар Е.А.

відповідача: не з'явилися

третіх осіб на стороні відповідачів: 1) не з'явилися

2) ОСОБА_9

третьої особи на стороні позивача: Герасименко Т.В.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Актив-Гарант" про:

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2014 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Факторингова компанія "Актив-Гарант";

- зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінал кредитного договору №788-Ф від 05 лютого 2007 року, укладеного між ЗАТ "ТАС-Інвестбанк" та ОСОБА_7, з додатковими договорами до нього, які є його невід'ємною частиною, та оригінал кредитного договору №1210-Ф від 02 червня 2008 року, укладеного між ЗАТ "ТАС-Інвестбанк" та ОСОБА_4, з додатковим договором до нього, який є невід'ємною його частиною.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що зазначений договір про відступлення права вимоги є нікчемним на підставі п.п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк, уклавши спірний договір відмовився від власних майнових вимог до боржників (третіх осіб на стороні відповідача) за кредитними договорами, взяв зобов'язання щодо відступлення прав вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого втратив право на отримання від позичальників грошових коштів, що негативно вплинуло на фінансовий стан банку, зокрема на можливість виконувати власні зобов'язання перед кредиторами, банк фактично здійснив відчуження майнових прав за кредитними договорами в сумі 13 996 923,50 грн. за ціною 5 000,00 грн., яка є значно нижчою від звичайної (ціна відступлення прав вимоги більше ніж на 99% відрізняється від відступлених прав вимоги). Крім того, за твердженням позивача, спірний договір є недійсним на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, оскільки його було укладено за відсутності рішення колегіального органу банку на його укладення, що свідчить про відсутність волевиявлення ПАТ "Дельта Банк" на вчинення спірного правочину, та підписано від імені банку неповноваженою особою.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року (суддя: Босий В.П.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року (склад колегії суддів: Власов Ю.Л. - головуючий, Корсакова Г.В., Гончаров С.А.), позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 02 липня 2014 року, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Факторингова компанія "Актив-Гарант"; зобов'язано відповідача повернути на користь позивача оригінал кредитного договору №788-Ф від 05 лютого 2007 року, укладеного між ЗАТ "ТАС-Інвестбанк" та ОСОБА_7, з додатковими договорами до нього, які є його невід'ємною частиною, та оригінал кредитного договору №1210-Ф від 02 червня 2008 року, укладеного між ЗАТ "ТАС-Інвестбанк" та ОСОБА_4, з додатковим договором до нього, який є невід'ємною його частиною.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний договір є нікчемним на підставі п.п. 1, 2, 3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки за спірним договором позивач відступив на користь відповідача право вимоги за кредитними договорами на загальну суму 13 996 923,50 грн, а відповідач за зазначене право вимоги зобов'язався сплатити на користь позивача 5000,00 грн, що свідчить про те, що позивач відмовився від власних майнових вимог та взяв зобов'язання щодо відступлення прав вимоги за кредитними договорами і внаслідок таких дій позивач втратив право на отримання від позичальників грошових коштів в сумі станом на момент укладення спірного договору 13 996 923,50 грн., а також відчуження майнових прав по кредитним договорам за спірним договором було здійснено банком за цінами нижчими від звичайних.

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, ОСОБА_4 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи 05 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством "ТАС-Інвестбанк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Сведбанк") та ОСОБА_7 (позичальник, третя особа-1) укладено кредитний договір №788-Ф, на виконання умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у доларах США, а позичальник зобов'язався одержати кошти кредиту, повернути кредит у строки, визначені договором, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов'язки, передбачені договором.

02 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством "Сведбанк Інвест" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Сведбанк") та ОСОБА_4 (позичальник, третя особа-2) укладено кредитний договір №1210-Ф, на виконання умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді мультивалютної кредитної лінії у доларах США та гривні, а позичальник зобов'язався одержати кошти кредиту, повернути кредит у строки, визначені договором, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов'язки, передбачені договором.

Виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами було забезпечено іпотечними договорами №788-Ф/908-Ф/ІП-1 від 31 жовтня 2007 року та №1210-Ф/ІП-1 від 04 червня 2008 року.

18 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством "Омега Банк" (продавець), який є правонаступником усіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Сведбанк", та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №1358, відповідно до умов якого продавець, який надав кредити позичальникам за кредитними договорами, відступив на користь покупця (позивача) право вимоги в т.ч. за зазначеними кредитними договорами, за які позивач зобов'язався сплатити купівельну ціну, розмір якої по зазначеним двом кредитним договорами склав 47 163,15 грн. Судами встановлено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу права вимоги № 1 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" сплатило Публічному акціонерному товариству "Омега Банк" загальну купівельну ціну в розмірі 1 202 169 841,55 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 39176504, № 3917490, № 39176384, № 39156925, № 39141076 від 18 червня 2013 року, в т.ч. і за кредитними договорами 788-Ф від 05 лютого 2007 року та № 1210-Ф від 02 червня 2008 року.

18 червня 2013 року на виконання умов зазначеного договору купівлі-продажу прав вимоги №1 між його сторонами був підписаний акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ "Омега Банк" передав, а позивач прийняв права вимоги, зазначені у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення.

02 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (первісний кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Актив-Гарант" (новий кредитор, відповідач) укладено договір про відступлення права вимоги (далі за текстом - договір), відповідно до п. 2.1. якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов'язань боржників за кредитним договором №788-Ф від 05 лютого 2007 року на загальну суму вимог 8 574 044,28 грн. (повернення заборгованості за кредитом та за процентами) та кредитним договором №1210-Ф від 02 червня 2008 року на загальну суму вимог 5 422 879,22 грн. (повернення заборгованості за кредитом та за процентами).

Згідно з п.2.4. договору ціна відступлення права вимоги за двома кредитними договорами, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора становить 5000,00 грн.

Відповідно до п. 3.3. договору в день укладення цього договору до відповідача переходять усі права вимоги за кредитними договорами в повному обсязі і на умовах, визначених кредитними договорами, включаючи права вимоги до боржників по поверненню отриманого кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, штрафів та пені, які вже нараховані позивачем на дату укладення цього договору і розмір яких зазначений в п.2.1 цього договору, а також права вимоги, які виникнуть за кредитними договорами в майбутньому.

02 липня 2014 року на виконання умов договору між позивачем та відповідачем були підписані акт приймання-передачі документації та акт прийому-передачі прав вимоги до договору.

03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року та № 71 від 08 квітня 2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку та запроваджено в банку тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, який відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 147 від 03 серпня 2015 року був подовжений по 02 жовтня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року була розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Після запровадження у Банку тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виконуючи свої обов'язки, визначені ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", здійснила перевірку зазначеного вище договору договір про відступлення права вимоги від 02 липня 2014 року на предмет його нікчемності, за наслідками якої Комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями було прийнято рішення, оформлене протоколом № 78/1 від 28 вересня 2015 року, про віднесення зазначеного договору до нікчемного на підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з чим Уповноважена особа Фонду звернулась з позовом у даній справі про визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

Згідно з п. 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Нікчемний правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, спеціальними для застосування є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до п.п. 16, 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ч. 1 ст. 35 зазначеного Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній станом на дату запровадження в ПАТ "Дельта Банк" тимчасової адміністрації, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно з абз. 1 та абз. 2 ч. 4 ст. 38 цього Закону, а також абз. 2 п. 1.20 гл. 1 розділу III рішення № 2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПAT "Дельта Банк" № 67 від 11 березня 2015 року "Про перевірку правочинів (договорів) в AT "Дельта Банк", в банку була створена комісія з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

За результатами проведеної перевірки спірного договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2014 року Уповноваженою особою Фонду виявлено допущення ПAT "Дельта Банк" порушень законодавства України під час його укладення та виконання і прийнято рішення, оформлене протоколом № 78/1 від 28 вересня 2015 року, про віднесення спірного договору до нікчемних на підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підставою для визнання правочину (договору) неплатоспроможного банку нікчемним є:

- якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Як встановлено судами, за умовами спірного договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2014 року ПАТ "Дельта Банк" зобов'язався відступити товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Актив Гарант" майнові права за двома кредитними договорами № 788-Ф від 05 лютого 2007 року та № 1210-Ф від 02 червня 2008 року, заборгованість за якими складає 13 996 923,50 грн. за ціною відступлення прав вимоги в розмірі 5 000,00 грн., яка, як вірно зазначено судами, є значно меншою за розмір відступлених за спірним договором майнових прав.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, зазначені майнові права вимоги до третіх осіб на стороні відповідача за кредитними договорами № 788-Ф від 05 лютого 2007 року та № 1210-Ф від 02 червня 2008 року позивач набув від ПАТ "Омега Банк" за купівельною ціною 47 163,15 грн.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості активів неплатоспроможного банку - прав вимог за кредитними договорами фізичних осіб ПАТ "Дельта Банк", проведеного суб'єктом оціночної діяльності ТДВ "Некос", який діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності №16750/14 від 05 серпня 2014 року, станом на 02 липня 2014 року - дату укладення спірного договору ринкова вартість майнових прав за кредитним договором №788-Ф від 05 лютого 2007 року з усіма змінами та доповненнями до нього склала 3 664 100,00 грн. та за кредитним договором №1210-Ф від 02 червня 2008 року з усіма змінами та доповненнями до нього склала 2 524 826 грн, що загалом становить 6 188 926 грн.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вартість відчужених за спірним договором майнових прав за двома кредитними договорами значно перевищує визначену ПАТ "Дельта Банк" в договорі ціну продажу цих майнових прав, яка більш ніж на 20 відсотків відрізняється від ринкової вартості майнових прав за кредитними договорами, що свідчить про нікчемність спірного договору.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно та необґрунтовано долучив до матеріалів справи та взяв до уваги висновок про незалежну оцінку ринкової вартості прав вимог за кредитними договорами № 788-Ф від 05 лютого 2007 року та № 1210-Ф від 02 червня 2008 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що неможливість подання позивачем зазначеного звіту до місцевого господарського суду була обумовлена тим, що на момент розгляду справи місцевим судом третя особа на стороні позивача проводила конкурс на акредитацію суб'єктів оціночної діяльності, які мають право надавати послуги неплатоспроможним банкам, у зв'язку з чим апеляційний суд з посиланням на положення ст. 101 ГПК України прийняв зазначений звіт як доказ у справі та визнав тим самим поважними причини неподання такого висновку до суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що укладення з відповідачем спірного договору про відступлення права вимоги за вісім місяців до введення тимчасової адміністрації, тобто в річний період до тимчасової адміністрації, свідчить про те, що ПАТ "Дельта Банк" відмовився від власних майнових вимог до боржників за кредитними договорами, прийняв на себе зобов'язання передати відповідачу права вимоги належного виконання зобов'язань боржників за вказаними вище кредитними договорами у період, коли в ПАТ "Дельта Банк" існували проблеми із ліквідністю та існувала ймовірність настання ризиків, пов'язаних із невиконанням банком зобов'язань перед кредиторами, що відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також свідчить про нікчемність спірного договору.

Також слід зазначити, що прийняті у даній справі судові акти попередніх судових інстанцій ніяким чином не впливають та не порушують прав та інтересів заявника касаційної скарги, який є боржником за кредитним договором та зобов'язання якого як перед попереднім, так і перед новим кредиторами залишаються незмінними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання недійсними спірного договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Факторингова компанія "Актив-Гарант" у зв'язку з його нікчемністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правильно задовольнив як позовну вимогу про визнання недійсним зазначеного договору, так і похідні від неї позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінали договорів та документів, переданих на виконання умов спірного договору, з огляду на обґрунтованість та доведеність таких вимог.

При цьому, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили посилання третьої особи-1 в заперечення позовних вимог на допущені Уповноваженою особою Фонду порушення порядку виявлення правочинів, що є нікчемними, оскільки як вірно встановлено судами, рішення засідання комісії з перевірки правочинів за кредитними операціями про віднесення спірного договору до нікчемних, оформлене протоколом № 78/1 від 28 вересня 2015 року, було прийнято до затвердження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, який був затверджений лише 26 травня 2016 року.

При цьому, докази оскарження рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" про віднесення спірного договору до нікчемних до адміністративного суду чи визнання його недійсним в матеріалах справи відсутні.

Виносячи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи. Переглядаючи справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції правильно залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін. Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року у справі № 910/12760/16 залишити без змін.

Головуючий І.А Плюшко

Судді: В.І. Картере

М.М. Малетич