КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Справа№ 910/24043/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 23.05.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року

у справі № 910/24043/16 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва»

про стягнення 12 774,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі № 910/24043/16 позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про стягнення 12 774,13 грн. - задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 13.03.2017 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі № 910/24043/16 змінити та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою. Позивач просив суд апеляційної інстанції, відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» у судовому засіданні 23.05.2017 року надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року по справі № 910/24043/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» у судове засідання 23.05.2017 року не з'явились. Про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином на підтвердження чого в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на підтвердження чого, в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення. Участь представника ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що не з'явився, у судовому засіданні 23.05.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи на час розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи вже продовжувався.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

11.06.2016 р. між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_2 був укладений договір страхування майна № 99-5000-16-00007 (далі - договір страхування).

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном страхувальника, зазначеним у п. 3 цього договору, а також пов'язані з відшкодуванням страхувальником збитків, заподіяних ним третім особам (п. 1 договору). Об'єктом страхування є - однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Умови страхування, страхові суми, погоджені сторонами у п. 4.1 договору, зокрема страхова сума пошкодження конструкції становить 250 000,00 грн., а внутрішнього оздоблення - 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 7 договору страховому покриттю підлягають, зокрема, пошкодження водою. Розділом 15 передбачено перелік страхових збитків, зокрема, пошкодження водою з водопровідних, каналізаційних систем, внаслідок їх раптової аварії.

Договір не набирає чинності раніше 00 год. 00 хв. дати наступної, за датою сплати страхувальником страхової премії. По ризику - пошкодження водою, зобов'язання страховика за договором починається не раніше 00 год. 00 хв. 5 дня з дати сплати страхової премії (п. 11).

Розділом 12.1 договору встановлено, що при виникненні збитку, у зв'язку з яким страхувальник звертається до страховика про виплату страхового відшкодування, страхувальник зобов'язаний: негайно, але у будь-якому випадку, не пізніше 48 годин, рахуючи з того дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про збиток, письмово сповістити про це страховика або його представника; вжити всіх можливих заходів по запобіганню або зменшенню шкоди та по врятуванню застрахованого майна; надати страховику або його представникам можливість проводити огляд або обстеження пошкодження майна, розслідування стосовно причин та розміру збитку, брати участь у заходах по зменшенню збитку та рятуванню застрахованого майна; на вимогу страховика повідомити йому у письмовому вигляді всю інформацію, необхідну для визначення розміру та причин пошкоджень або загибелі застрахованого майна; зберегти пошкоджене майно у тому вигляді, в якому воно опинилось після страхового випадку.

Пунктом 19 договору передбачено, що відшкодування підлягає виплаті після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку, страхувальник зобов'язаний надати страховику всі необхідні документи, що мають відношення до страхового випадку, для визначення причин його настання та встановлення розміру збитків, а саме (не обмежуючись даним переліком): страхову претензію з вимогою виплатити страхове відшкодування; технічний акт-опис збитку (за погодженням сторін), кошторис ремонтно-відновлювальних робіт, квитанції, чеки, платіжні доручення, що підтверджують вартість відновлювальних робіт, акт спеціалізованих служб, що спеціалізується на обслуговуванні та/або здійснюють нагляд за водопровідними, каналізаційними та опалювальними системами, про причини виходу з ладу таких систем з визначенням винної сторони.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, застраховане майно належить громадянину ОСОБА_3. Зазначене підтверджується договором дарування квартири від 07.05.2013 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 07.05.2013 р. У вказаних документах зазначено, що власником квартири № АДРЕСА_1, є громадянин ОСОБА_3

При цьому, матеріали справи містять довіреність від 07.05.2013 року, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 (страхувальника) представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах і організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних із управлінням належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. Дана довіреність була дійсна станом на дату укладання договору страхування, а тому саме на підставі вказаної довіреності громадянка ОСОБА_2 уклала договір добровільного страхування № 99-5000-16-00007 від 11.05.2016 року, відповідно до якого застрахувала квартиру АДРЕСА_1.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 06.07.2016 р. у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2, стався страховий випадок - залиття водою квартири, застрахованого ОСОБА_2, внаслідок чого було пошкоджено внутрішнє оздоблення квартири.

З акту про залиття від 27.07.2016 р., складеного комісією ЖЕД-504 у складі: головного інженера, інженера 1-ї категорії, майстра технічної дільниці вбачається, що залиття відбулось з технічного поверху, внаслідок пориву стояку гарячого водопостачання, у зв'язку з чим було пошкоджено у кімнаті: стелю - шпалери (1,73 кв.м.), стіни - шпалери (2,13 кв.м.), стелю - (багет з полістиролу (6,3 м.п.)), у кухні: стелю (водоемульсійне фарбування (2,32 кв.м.)), стіни шпалери (1 кв.м.), у коридорі: стелю (водоемульсійне фарбування (0,5 кв.м.)), стіни - шпалери (1 кв.м.), стелю (багет з полістиролу (0,2 м.п.)).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та перевірено апеляційним господарським судом, 11.07.2016 р. ОСОБА_2 (страхувальник) звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку, а також надала документи, передбачені договором страхування для виплати страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач визнав подію, що сталася 06.07.2016 р. у квартирі АДРЕСА_1, страховим випадком та на підставі акту про залиття від 27.07.2016 р., висновку суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертум-АВЕ» про оцінку вартості матеріального збитку № 22323/0816 від 02.08.2016 р., розрахунку суми страхового відшкодування ДКЦВ-12060 від 16.08.2016 р., страхового акту № ДКЦВ-12060 від 16.08.2016 р. та за погодженням власника квартири ОСОБА_3, виплатив ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 12 774,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14913 від 17.08.2016 р.

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», враховуючи, що порив стояка гарячого водопостачання стався на технічному поверсі будинку, який згідно з рішенням Київської міської ради № 270/270 від 09.10.2014 р. «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06.01.2015 року № 5 «Про затвердження статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» перебуває на балансі ЖЕД 504, який, у свою чергу, є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», звернувся до останнього з вимогою 608/УСГ від 10.10.2016 р. про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 12 774,13 грн., сплаченої ОСОБА_2 в якості страхового відшкодування.

Оскільки вказана вимога була залишена відповідачем без виконання, позивач у грудні 2016 року звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 12 774,13 грн. Позивач вважає, що відповідач, є відповідальною особою за завдану шкоду, яка має компенсувати страховій компанії сплачені кошти в порядку регресу відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що страхувальник є власником пошкодженої квартири, а укладення договору страхування без відповідного погодження із власником такого майна неможливе. Також вказав, що позивачем не підтверджено належними доказами, що порив стояка гарячого водопостачання у квартирі № 249 стався внаслідок дій або бездіяльності КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», при цьому саме співвласники багатоквартирного будинку несуть відповідальність за неналежне утримання спільного майна. Просив відмовити у задоволенні позову.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі № 910/24043/16 позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про стягнення 12 774,13 грн. - задоволено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Стаття 979 Цивільного кодексу України та стаття 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за приписами вказаних статей для відшкодування понесених збитків необхідною умовою є встановлення вини особи у спричиненні завданої шкоди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, у відповідності до акту про залиття від 27.07.2016 р., складеним комісією ЖЕД-504, затоплення квартири № АДРЕСА_1 сталось внаслідок пориву стояка на технічному поверсі.

Вказаний акт про залиття квартири № 249 відповідає формі, затвердженій Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р., та підписаний членами комісії, а тому місцевим господарським судом вірно прийнято даний акт в якості належного доказу, що підтверджує факт залиття квартири № 249. Відсутність підписів мешканців цієї квартири в акті не може ставити під сумнів достовірність інформації, викладеної у ньому.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на утриманні (балансі) ЖЕД 504, який, у свою чергу, є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва».

Відповідно до ч. 3 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Стаття 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов'язок балансоутримувача по забезпеченню умов для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил.

Зазначені обов'язки балансоутримувача передбачені також і Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76 (далі - Правила).

Розділом 2 зазначених Правил технічним обслуговуванням жилих будинків є комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання. Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків.

Відповідно до пп. 1.6 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190, за стан водопровідних мереж, які проходять у технічних підвалах і до яких приєднані внутрішньобудинкові мережі, є відповідальними підприємства та організації, у яких вони перебувають на балансі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені приписи закону, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час настання страхового випадку відповідальність за утримання будинку АДРЕСА_1, за його належне технічне обслуговування та ремонт будинку ніс відповідач, як балансоутримувач вказаного будинку.

При цьому, як вірно встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, мешканцями будинку № АДРЕСА_1 не було створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Зазначене, також підтверджується, як інформацією розміщеною на веб-порталі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, так і самим же представником відповідача.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок неналежного виконання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» своїх обов'язків з утримання в належному технічному стані будинку за адресою: АДРЕСА_1, стався порив стояка гарячого водопостачання на технічному поверсі, внаслідок чого відбулось залиття квартири № 249, що свідчить про наявність вини відповідача, існування причинного зв'язку між протиправною поведінкою (бездіяльністю) КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та понесеними ОСОБА_2 збитками.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що скаржником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано доказів, які свідчили б про відсутність його вини у пориві стояку гарячого водопостачання, або підтверджували належне виконання ним своїх обов'язків в частині утримання в належному технічному стані внутрішньобудинкових мереж будинку АДРЕСА_1

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, позивач виплативши страхове відшкодування ОСОБА_2 у сумі 12 774,13 грн., отримав право вимоги до особи - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (балансоутримувача), відповідальної за завдану шкоду.

Доводи скаржника про те, що позивач неправомірно виплатив страхове відшкодування саме ОСОБА_2, судова колегія вважає необґрунтованим, оскільки, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 як власником вказаної вище квартири було погоджено з позивачем про виплату страхового відшкодування саме ОСОБА_2 (а.с.89, 90). При цьому, як зазначалось вище, ОСОБА_2 діяла за довіреністю від 07.05.2013 року, якою ОСОБА_3 уповноважив останню представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах і організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних із управлінням належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 (а.с.87, 88).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 12 774,13 грн. матеріального відшкодування.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі № 910/24043/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 року у справі № 910/24043/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24043/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова