РІШЕННЯ

06 червня 2017 року Справа № 913/307/17

Провадження №33/913/307/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Рубіжанський краситель, м.Рубіжне, Луганська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м.Луганськ

про стягнення 728 810 грн 93 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №3 від 05.01.2017,

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 114 від 03.04.2017.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Рубіжанський краситель звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання про стягнення на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж №ДСВ 44 від 01.01.2010 року грошових коштів у сумі 728 810 грн 93 коп., з яких:

- 637140 грн 00 коп. - заборгованість за надані в період з травня по грудень 2016 року послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання;

- 43949 грн 30 коп. - пені;

- 7916 грн 04 коп. 3% річних;

- 39805 грн 59 коп. інфляційні втрати.

Позивач на обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем, як користувачем мереж, своїх зобовязань за договором, зокрема в частині проведення своєчасного та повного розрахунку за надані йому послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання протягом травня-грудня 2016 року, а тому у звязку із допущенням прострочення виконання грошового зобовязання, позивачем на підставі п.8.2.1. договору та ст.625 ЦК України нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.04.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.04.2017.

Ухвалами господарського суду Луганської області від 24.04.2017, 19.05.2017 розгляд справи двічі відкладався у звязку з ненаданням сторонами всіх необхідних для розгляду спору документів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву б/н від 18.05.2017, заперечив проти стягнення нарахованої позивачем пені, оскільки останнім в порушення п.8.2.1 договору №ДСВ 44 від 01.01.2010 року не надано було рахунків на оплату пені. Крім того, позивач не надав доказів вручення або направлення рахунків на оплату послуг з утримання технологічних мереж, а отже встановити правильність періоду, за який позивач проводить нарахування пені, інфляційних, 3% річних, за твердженням відповідача є неможливим (а.с.69-70).

На підтвердження виставлення відповідачу рахунків, позивачем під час розгляду спору надані копії супровідних листів із відмітками про отримання рахунків представниками відповідача (а.с.43-51). Також позивачем долучено докази направлення відповідачу рахунку №183 від 31.03.2017 на оплату нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені (а.с.74-77).

В судове засідання 06.06.2017 прибули представники обох сторін.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та раніше викладені доводи, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надав контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на допущені позивачем помилки в розрахунках, а також просив відмовити в задоволенні вимоги про стягнення пені. За розрахунком відповідача інфляційні нарахування складають 37671 грн 49 коп., 3 % річних складають 7867 грн 61 коп.

В судовому засіданні 06.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

01.01.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю Рубіжанський Краситель (власник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання (користувач, відповідач) був укладений договір №ДСВ 44 про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами п.1.1. якого, власник зобовязався надати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання для забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії в точки приєднання електроустановою користувача або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, користувач своєчасно сплачувати вартість послуг власника з утримання технологічних електричних мереж спільного використання відповідно до умов договору.

Передача електричної енергії технологічними електричними мережами спільного використання забезпечується відповідно до додатка Однолінійна схема, наданого власником з обовязковим зазначенням місця встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Власник забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії до меж балансової належності належних йому електричних мереж (п.1.2. договору).

Відповідно до п.4.1. договору користувач зобовязався здійснювати оплату за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, належних власникові, в строк, встановлений договором.

Згідно з п.7.3. договору оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок власника на підставі рахунку, виставленого власником користувачу. Власник виставляє рахунок після підписання сторонами акту про обсяг переданої електричної енергії та акту прийому здачі наданих послуг. Користувач сплачує рахунок протягом 10 днів, починаючи з дня його отримання від власника.

Також сторонами було погоджено, що за внесення платежів, передбачених п.4.1. договору, з порушенням терміну, зазначеного п.7.3. договору, користувач сплачує власнику пеню у розмірі 0,1 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. На суму пені власник виписує окремий рахунок (п.8.2.1. договору).

Договір набирає чинності з 01.01.2010, укладається на строк до 31.12.2010 та вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від договору або його перегляд. Договір може бути розірвано достроково за згодою сторін або в інших випадках, передбачених законодавством. Договір втрачає чинність у разі переходу права власності (права господарського відання) та технологічні електричні мережі спільного використання від власника до іншої особи з дати такого переходу (п.9.4. договору).

На виконання вказаних умов договору позивачем були надані відповідачеві в період з травня по грудень 2016 року послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, належних власникові. Отримані послуги відповідач не оплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 637 140 грн 00 коп., за стягненням якої та, нарахованих у звязку із допущенням простроченням, пені, 3% річних та інфляційних втрат, звернувся позивач до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір №ДСВ 44 від 01.01.2010 є договором на надання послуг, до якого застосовуються положення глави 63 Цивільного кодексу України, глав 19-22 Господарського кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт надання послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за вказаним договором №ДСВ 44 від 01.01.2010 підтверджується наявними матеріалами справи. Зокрема, наступними копіями актів прийому здачі наданих послуг: від 31.05.2016 на суму 79644 грн 00 коп., від 30.06.2016 на суму 79644 грн 00 коп., від 31.07.2016 на суму 79644 грн 00 коп., 31.08.2016 на суму 79644 грн 00 коп., від 30.09.2016 на суму 79644 грн 00 коп., від 31.10.2016 на суму 79644 грн 00 коп., 30.11.2016 на суму 79644 грн 00 коп., від 31.12.2016 на суму 79632 грн 00 коп. (а.с.12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26); а також виставленими рахунками для оплати наданих послуг: №419 від 31.05.2016, №454 від 30.06.2016, №553 від 31.07.2016, №621 від 31.08.2016, №684 від 30.09.2016, №687 від 31.10.2016, №807 від 30.11.2016, №875 від 31.12.2016 (а.с.11, 13, 15,17, 19, 21, 23, 25).

Як вбачається з матеріалів справи, вказані рахунки були отримані представниками відповідача нарочно, про що свідчать проставлені відмітки на супровідних листах про направлення відповідачу актів та рахунків (а.с.44-51).

Згідно даних наданої позивачем бухгалтерської довідки, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання за договором №ДСВ 44 від 01.01.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж становить 637 140 грн 00 коп. станом на 31.12.2016, за період з 01.01.2017 по 17.05.2017 ТОВ Луганське енергетичне обєднання не проводило сплату заборгованості (а.с.83).

Оскільки зобовязання з оплати послуг з утримання технологічних мереж у сумі 637 140 грн 00 коп. в обумовлений договором строк відповідачем не були виконані у повному обсязі та своєчасно, що підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачем, тому господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором №ДСВ 44 від 01.01.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж за отримані послуги в період з травня по грудень 2016 року в сумі 637 140 грн 00 коп.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 43 949 грн 30 коп., яка розрахована позивачем за зобовязаннями липня грудня 2016 року, за загальний період нарахування з 01.09.2016 до 01.03.2017, з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ (а.с.27).

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно положень ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається, в пп.8.2.1 п.8.2 договору сторонами було погоджено, що за внесення платежів, передбачених пунктом 4.1 договору, з порушенням терміну, визначеного п.7.3 договору, користувач сплачує власнику пеню в розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. На суму пені власник виписує окремий рахунок.

Судом було перевірено розрахунок пені, наданий позивачем (а.с.27), та встановлено наявність в ньому помилок (позивачем за рахунком липня 2016 року неправомірно нараховано пеню більше, ніж за 6 місяців; за рахунками листопада та грудня 2016 року неправильно визначено дату отримання рахунку, дату виникнення прострочення, в порушення вимог ст.254 Цивільного кодексу України).

Наразі, господарський суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок пені, зроблений за допомогою інформаційно-правової програми Законодавство, виходячи із розміру 0,1% визначеного в пп.8.2.1 п.8.2 договору, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, в межах заявленого позивачем періоду:

№ і дата рахункуСумаДата отримання рахункуПеріод нарахуванняКількість днів простроченняПеня
553 від 31.07.201679 664,0005.08.201601.09.2016-16.02.201716810 527,24
621 від 31.08.201679 664,0006.09.201618.09.2016-01.03.201716410 178,98
684 від 30.09.201679 664,0007.10.201618.10.2016-01.03.20171348 220,03
687 від 31.10.201679 664,0007.11.201618.11.2016-01.03.20171036 287,20
807 від 30.11.201679 664,0007.12.201620.12.2016-01.03.2017714 336,96
875 від 31.12.201679 632,0011.01.201724.01.2017-01.03.2017362 199,15
Всього:41 749,56

Доводи відповідача з приводу відсутності підстав для нарахування пені оскільки позивачем не направлялися відповідачу рахунки на пеню згідно пп.8.2.1 п.8.2 договору, суд визнає помилковими та до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджується направлення позивачем рахунку №183 від 31.03.2017 відповідачу на сплату нарахованих у звязку із допущенням прострочення, пені на суму 43 949,30 грн, а також 3% річних на суму 7916,04 грн, інфляційних втрат 39805,59 грн (а.с.75-77; 93).

Крім того, суд зауважує про те, що в пп.8.2.1 п.8.2 договору сторони передбачили підстави та порядок нарахування пені у разі допущення прострочення в платежах, а також те, що на суму пені власник виписує рахунок.

Однак, як вбачається зі змісту вказаного пункту, підстава та дата, з якої підлягає нарахуванню пеня, не ставиться сторонами в залежність від дати направлення/вручення відповідного рахунку користувачу. Адже підставою для нарахування пені, як штрафної санкції, є допущення користувачем прострочення у виконанні грошових зобовязань несвоєчасне внесення платежів.

З огляду на викладене, обґрунтованою визнається пеня в сумі 41 749 грн 56 коп.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем (а.с.28) та встановлено наявність в ньому помилок, оскільки позивачем неправильно визначено кількість днів в 2016 році - 366 днів, а не 365; а також за рахунками травня-червня 2016 року - неправильно визначено дату виникнення прострочення, в порушення вимог ст.254 Цивільного кодексу України; за рахунками листопада та грудня 2016 року неправильно визначено дату отримання рахунку та дату виникнення прострочення.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство в межах заявленого позивачем періоду :

№ та дата рахунку СумаДата отримання рахунку Період нарахування Кількість днів прострочення 3% річних
419 від 31.05.201679 664,0008.06.201622.06.2016-01.03.6, 57
454 від 30.06.201679 664,0006.07.201619.07.2016-01.03.0,27
553 від 31.07.201679 664,0005.08.201616.08.2016-01.03.7,43
621 від 31.08.201679 664,0006.09.201618.09.2016-01.03.1,94
684 від 30.09.201679 664,0007.10.201618.10.2016-01.03.,05
687 від 30.10.201679 664,0007.11.201618.11.2016-01.03.,63
807 від 31.11.201679 664,0007.12.201620.12.2016-01.03.201771464,67
875 від 31.12.201679 632,0011.01.201724.01.2017-01.03.201736235,62
Всього: 7 726,18

Враховуючи викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних в сумі 7 726 грн 18 коп.

Відносно заявленої додаткової вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за загальний період з червня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 39805 грн 59 коп., суд зазначає наступне.

За приписами п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011 № 386, інфляція це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених Наказом Держстату України 01.07.2013 № 190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014 № 371 та від 05.11.2015 № 315) (далі Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Згідно з абз.2 частини 1 статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

З наведеного можна зробити висновок, що індекс споживчих цін та індекс інфляції це тотожні поняття.

Відповідно до розділу 7 Методологічних положень, розрахунки індексу споживчих цін проводяться з місячною періодичністю.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

З вищезазначеного вбачається, що законодавчо так само визначено звітним періодом встановлення індексу інфляції місяць.

Отже, правовий аналіз вищезазначеного надає можливість дійти висновку, про те, що найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с.29), господарський суд зауважує про наявність в ньому арифметичних помилок, зокрема, позивачем невірно визначені періоди нарахування інфляційних, не зазначені точні індекси інфляції, що застосовуються, а також безпідставно розраховуються втрати від інфляційних процесів не за місяць, а за кількістю днів прострочення.

За таких осбтавин, господарський суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми Законодавство:

№ та дата рахункуСумаДата отримання рахункуПеріод нарахуванняІндекс інфляції %Інфляційні
419 від 31.05.201679 664,0008.06.2016липень 2016-лютий 2017109,327 427,37
454 від 30.06.201679 664,0006.07.2016серпень 2016-лютий 2017109,437 514,56
553 від 31.07.201679 664,0005.08.2016вересень 2016- лютий 2017109,767 776,87
612 від 31.08.201679 664,0006.09.2016жовтень 2016- лютий 2017107,826 230,76
684 від 30.09.201679 664,0007.10.2016листопад 2016- лютий 2017104,883 891,22
687 від 31.10.201679 664,0007.11.2016грудень 2016- лютий 2017103,022 413,82
807 від 30.11.201679 664,0007.12.2016січень 2017- лютий 2017102,111 681,70
875 від 31.12.201679 632,0011.01.2017лютий ,32
Всього:36 752,68

Враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, з відповідача обґрунтовано підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 36 752 грн 68 коп.

Встановлені за матеріалами справи обставини та доводи позивача відповідач під час розгляду спору не спростував, докази здійснення погашення боргу в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути 723 368 грн 42 коп., з яких: основний борг в сумі 637 140 грн 00 коп., а також інфляційні втрати в сумі 36 752 грн 68 коп., 3% річних у сумі 7 726 грн 18 коп., пеню в сумі 41 749 грн 56 коп., нараховані на підставі пп.8.2.1 п.8.2 договору, ст.625 ЦК України, у звязку із допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобовязання. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 10 850 грн 53 коп. слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Рубіжанський Краситель до Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, кв.Гайового, б.35А, м.Луганськ, фактична адреса місцезнаходження: вул.Горького, б.123, м.Старобільськ Луганської області, ідентифікаційний код 31443937, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Рубіжанський Краситель, пл.Хіміків, б.2, м.Рубіжне Луганської області, ідентифікаційний код 32803997, основний борг в сумі 637 140 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 36 752 грн 68 коп., 3% річних у сумі 7 726 грн 18 коп., пеню в сумі 41 749 грн 56 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 10 850 грн 53 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.06.2017.

Суддя О.В. Драгнєвіч