КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 910/2104/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Рижук Є.М.

розглянувши

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бенефіт"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 03.04.2017 року

у справі № 910/2104/17 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного підприємства "Бенефіт"

до Київського обласного територіального відділення

Антимонопольного комітету України

про визнання недійсними пунктів 1, 2 рішення

Адміністративної колегії Київського обласного

відділення Антимонопольного комітету України від

15.12.2016 р. № 59 у справі № 995/55-р-02-07-16

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Бенефіт" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бенефіт" до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 06.06.2017 року.

Розпорядженням у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці змінено склад колегії суддів.

В судове засідання 06.06.2017 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 15.12.2016 року Адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) було прийнято рішення № 59 у справі 995/55-р-02-07-16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПП "Бенефіт" та накладення штрафу" (далі - Рішення), яким (з урахуванням розпорядження Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.02.2017 року № 4-р):

- визнано дії Приватного підприємства "Бенефіт" (далі - ПП "Бенефіт"), що полягають у неподанні інформації на вимогу голови Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.09.2016р. №02-07/3159 у встановлений головою територіального відділення строк, порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки (пункт 1 резолютивної частини Рішення);

- за вчинене порушення, відповідно до частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладено на ПП "Бенефіт" штраф у розмірі 68000,00 грн. (пункт 2 резолютивної частини Рішення).

ПП "Бенефіт" (позивач) вважає Рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків, викладених у Рішенні, обставинам справи, а тому оскаржило останнє в порядку ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" до Господарського суду міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1, 2 Рішення позивач зазначив таке:

- позивач ніколи не отримував від Відділення вимогу про надання інформації № 02-07/2371 від 11.07.2016 року, яка вказана в мотивувальній та резолютивній частині Рішення, а тому, притягнення ПП "Бенефіт" до відповідальності за неподання інформації на вказану вимогу у встановлені строки та накладення штрафу у розмірі 68000 грн. є противоправним, незаконним, а Рішення таким, що підлягає визнанню недійсним;

- Відділенням порушений порядок прийняття Рішення, оскільки розпорядження про початок розгляду справи від 18.10.2016 року № 55-р не містить підпису голови Адміністративної колегії Відділення; також не має підпису уповноважених осіб Адміністративної колегії Відділення на поданні про попередні висновки у справі № 995/55-р-02-07-16 від 11.11.2016 року № 129/ПС-02-07, а підпис голови Адміністративної колегії Відділення на Рішенні не відповідає його підпису, що стоїть на інших документах;

- у вимозі голови Відділення № 02-07/3159 від 15.09.2016 року не зазначено наявності факту порушення розгляду заяви або ж справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції чи проведення перевірки в порядку, визначеному Положенням про проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженим розпорядженням Антимонопольного комітету України від 25.12.2001р. № 182-р, також, наведена вимога не містить інформації про дослідження товарного ринку, в ній не зазначений предмет дослідження послуг, а відтак, підстави для надання інформації у позивача були відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Згідно частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (надалі - постанова Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 №15)).

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України (ч. 7 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; тощо.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження, зокрема, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсними пунктів 1, 2 Рішення Відділення в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, розглядаючи позов про визнання недійсним рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України, суд зобов'язаний перевірити наявність чи відсутність визначених законом підстав для визнання рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України недійсним.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 15.12.2016 року Адміністративна колегія Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи 15.12.2016 року про порушення ПП "Бенефіт" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України, у встановлений головою територіального відділення строк, та подання з попередніми висновками Четвертого відділу досліджень та розслідувань від 11.11.2015 року № 129/ПС-02-17, прийняла рішення № 59, яке оскаржується позивачем.

Як зазначалось, пунктом 1 резолютивної частини Рішення визнано дії ПП "Бенефіт" порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до пункту 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань. Там же зазначено, що судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

При розгляді даної справи судом з'ясовано наступне.

Відділенням на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 27.04.2016р. № 6-01/3364 проводилось дослідження щодо дотримання законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, ПП "Бенефіт" під час участі у процедурі закупівлі "Будівництво радіотелевізійної станції з адресою: Рівненська обл., Демидівський район, с. Копань", яка проводилась Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення у 2013 році (далі - Процедура закупівлі).

У зв'язку з наведеним та на підставі статей 3, 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" на адресу ПП "Бенефіт" (позивача) було направлено вимогу про надання інформації від 15.09.2016 року № 02-07/3159 (далі - Вимога). У Вимозі головою Відділення було повідомлено ПП "Бенефіт" про обов'язковість для виконання вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету у визначений строк, визначено 25-ти денний строк подання інформації з дня отримання Вимоги. Вимога була вручена позивачу 19.09.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 570. Отже, кінцевим строком подання інформації на Вимогу було 17.10.2016 року, оскільки 14.10.2016-16.10.2016 року припадали на неробочі дні. Звернень чи клопотань від ПП "Бенефіт" щодо продовження строку надання інформації на Вимогу, роз'яснення питань тощо, до Відділення не надходило.

Листом від 07.10.2016 року № 180 позивач повідомив Відділення про відсутність законодавчих підстав для задоволення вимоги від 15.09.2016 року № 02-07/3159, обґрунтовуючи тим, що направлення вимог можливе лише у випадках розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції або під час проведення перевірки, а також заборони проведення перевірок Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII. При цьому, ПП "Бенефіт" не надало інформації на жоден із пунктів Вимоги.

Отже, у встановлений головою Відділення строк інформацію на Вимогу позивач не подав.

Положеннями статей 22 та 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, зокрема, що вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені ним строки; суб'єкти господарювання зобов'язані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції; невиконання вимог органу Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Закон України "Про Антимонопольний комітет України" та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб'єктів господарювання на відмову від виконання вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на органи Антимонопольного комітету України.

Направлення вимог про надання інформації, спрямовано за забезпечення функцій органів Антимонопольного комітету України, ефективності застосування конкурентного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, інформація, яка запитувалась у Вимозі, була необхідною для повного та всебічного дослідження дотримання ПП "Бенефіт" законодавства про захист економічної конкуренції під час участі у Процедурі закупівлі.

Отже, відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції, голова Відділення у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у ПП "Бенефіт" інформацію, необхідну для реалізації завдань, покладених на Відділення Законом України "Про Антимонопольний комітет України", а ПП "Бенефіт" було зобов'язане надати інформацію та копії документів на вимогу голови Відділення.

За вищенаведених обставин Відділення дійшло висновку, що дії ПП "Бенефіт", що полягають у неподанні інформації на вимогу голови Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.09.2016 року № 02-07/3159 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки, у зв'язку з чим прийняв оскаржуване Рішення.

Суть доводів позивача щодо визнання недійсним пунктів 1, 2 Рішення зводиться, зокрема, до того, що позивач не отримував від Відділення вимогу про надання інформації № 02-07/2371 від 11.07.2016, яка вказана в мотивувальній та резолютивній частині Рішення, а тому, на думку позивача, притягнення ПП "Бенефіт" до відповідальності за неподання інформації на вказану вимогу у встановлені строки та накладення штрафу є противоправним.

Такі доводи позивача суд відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

У п. 1 резолютивної частини Рішення було допущено описку у даті та номері вимоги голови Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, а саме: замість "15.09.2016 № 02-07/3159" зазначено "11.07.2016 № 02-07/2371".

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України, які прийняли рішення, не мають права його скасувати або змінити, крім випадків, передбачених статтею 58 цього Закону. Вони можуть виправити допущені в рішенні описки чи явні арифметичні помилки, роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту, а також прийняти додаткове рішення, якщо з якогось питання, що досліджувалося під час розгляду справи, не прийнято рішення.

Відповідно до пункту 34 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України 19.04.1994 № 5 "Про затвердження Тимчасових правил розгляду справ про порушення антимонопольного законодавства України", зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994р. за №90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169-р) (із змінами), органи Комітету, які прийняли рішення, не мають права його скасувати або змінити. Вони вправі виправити допущені в рішенні описки чи явні арифметичні помилки, роз'яснити своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту, а також прийняти додаткове рішення, якщо з якогось питання, що досліджувалося під час розгляду справи, не прийнято рішення. Про виправлення допущеної в рішенні описки чи явної арифметичної помилки, роз'яснення рішення приймається розпорядження, яке протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилається особам, які брали участь у справі.

У зв'язку з наведеним, розпорядженням Адміністративної колегії Відділення від 16.02.2017 року № 4-р виправлено описку в рішенні адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 року № 59, допущену у даті та номері вимоги голови Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, а саме замість "11.07.2016 року № 02-07/2371" зазначено "15.09.2016 року № 02-07/3159".

Водночас, матеріали справи містять належні докази на підтвердження отримання позивачем спірної вимоги голови Відділення від 15.09.2016 року № 02-07/3159, а саме рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 570, а також лист ПП "Бенефіт" від 07.10.2016 року №180.

Крім того, позивач посилався на те, що Відділенням порушений порядок прийняття Рішення, оскільки розпорядження про початок розгляду справи від 18.10.2016 року № 55-р не містить підпису голови Адміністративної колегії Відділення; також не має підпису уповноважених осіб Адміністративної колегії Відділення на поданні про попередні висновки у справі № 995/55-р-02-07-16 від 11.11.2016 року № 129/ПС-02-07, а підпис голови Адміністративної колегії Відділення на Рішенні не відповідає його підпису, що стоїть на інших документах.

Вищенаведені твердження позивача суд відхиляє як безпідставні, враховуючи, що відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" рішення та розпорядження, що приймаються органами Антимонопольного комітету України, головами його територіальних відділень відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, надаються особам, які беруть участь у справі, у вигляді їх копій, посвідчених у порядку, встановленому законодавством.

Засвідчення копій документів Відділенням здійснюється у відповідності з Інструкцією з діловодства Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, затвердженою наказом голови Відділення від 11.08.2014року № 21 -II (надалі - Інструкція).

Відповідно до пункту 77 Інструкції, напис про засвідчення документа складається із слів "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії і проставляється нижче реквізиту документа "Підпис".

Копію службового документа засвідчує своїм підписом посадова особа того структурного підрозділу, в якому зберігається оригінал. Його підпис скріплюється печаткою загального сектору. Напис про засвідчення копії скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування установи (без зображення герба) або печаткою структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) Відділення.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5 "Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", особистий підпис посадової особи, яка підписала оригінал документа, може бути відсутнім у разі надсилання копій іншим установам або якщо копія вихідного документа залишається у діловодстві установи.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 року № 59 у справі № 995/55-р-02-07-16 розпорядження "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" від 18.10.2016 року № 55-р та подання "Про попередні висновки у справі № 995/55-р-02-07-16" від 11.11.2016 року № 02-07/3837 були направлені на адресу позивача у вигляді їх копій, посвідчених у порядку, встановленому законодавством.

Щодо відсутності підпису уповноважених осіб Адміністративної колегії Відділенні на Поданні про попередні висновки у справі № 995/55-р-02-07-16 від 11.11.2016 року № 129/ПС-02-07, то слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994р. № 5) (із змінами) службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об'єктивне з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін. За результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, яке вноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа.

Відповідно до пункту 26 наведених Правил, копії подання з попередніми висновками (або витяги з нього, що не містять інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) не пізніше ніж за десять днів до прийняття рішення у справі надсилаються сторонам та третім особам.

Враховуючи зазначене, подання з попередніми висновками у справі складається службовцями Відділення та вноситься на розгляд Адміністративній колегії Відділення, якій підвідомча справа. А відтак, наявність підпису членів Адміністративної колегії Відділення на поданні з попередніми висновками у справі чинним законодавством України не передбачено.

При цьому, суд вважає підставними зауваження Відділення з приводу того, що у випадку наявності будь-яких сумнівів щодо дійсності зазначених документів, позивач не був позбавлений можливості звернутись до Відділення із заявами про видачу належним чином засвідчених копій зазначених документів, проте докази такого звернення відсутні.

Крім того, позивач не був позбавлений права в порядку ст. 40 Закону України "Про захист економічної конкуренції", п. 16 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994р. № 5) (із змінами) на ознайомлення з матеріалами справи.

Водночас, копії вищезазначених рішення, розпорядження та подання, які були направлені Відділенням на адресу ПП "Бенефіт", було досліджено господарським судом в судовому засіданні та встановлено їх відповідність оригіналам цих документів.

В якості обґрунтування підстав для визнання недійсним пунктів 1, 2 Рішення позивач також послався на те, що у вимозі голови Відділення № 02-07/3159 від 15.09.2016 року не зазначено наявності факту порушення розгляду заяви або ж справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції чи проведення перевірки в порядку, передбаченому Положенням про проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженим розпорядженням Антимонопольного комітету України від 25.12.2001 № 182-р, а також, що наведена вимога не містить інформації про дослідження товарного ринку, в ній не зазначений предмет дослідження послуг, а відтак, підстави для надання інформації у позивача були відсутні.

Наразі такі твердження позивача вірно відхилено судом першої інстанції як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких, зокрема, голови територіальних відділень Антимонопольного комітету України мають право вимагати надання певної інформації у суб'єктів господарювання та інших осіб.

Зважаючи на приписи вищезазначених норм ст.ст. 3, 7, 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", голова Відділення у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у ПП "Бенефіт" інформацію, необхідну для реалізації завдань, покладених на Відділення Законом України "Про Антимонопольний комітет України", а ПП "Бенефіт", в свою чергу, було зобов'язане надати таку інформацію у встановлені головою Відділення строки.

Таким чином, твердження позивача про безпідставність направлення відповідачем Вимоги, оскільки станом на момент її направлення заява або справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не розглядалась, є необгрунтованими та такими, що не узгоджується з нормами ст.ст. 3, 7, 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

При цьому судом не беруться до уваги посилання позивача у позовній заяві на постанову Вищого адміністративного суду України від 01.10.2014 у справі № К/800/8109/13, оскільки предметом розгляду у адміністративній справі № К/800/8109/13 було оскарження вимоги голови Відділення від 02.03.2012 № 02-07/674/2 про надання інформації, разом з тим, предметом розгляду даної господарської справи є оскарження рішення Адміністративної колегії Відділення від 15.12.2016р. № 59, яким визнано дії ПП "Бенефіт", що полягають у неподанні інформації на вимогу голови Відділення від 15.09.2016р. № 02-07/3159.

Вимога голови Відділення від 15.09.2016р. № 02-07/3159, якою вимагалось від ПП "Бенефіт" надання інформації, позивачем до суду не оскаржувалась, вона не скасована та не визнана судом недійсною, а відтак, відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є обов'язковою до виконання у визначені головою Відділення строки.

Таким чином, відповідач в оскаржуваному Рішенні зробив обґрунтований та підставний висновок про те, що дії ПП "Бенефіт", що полягають у неподанні інформації на вимогу голови Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.09.2016р. № 02-07/3159 у встановлений головою територіального відділення строк, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано вимог Конституції України, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994р. № 5) (із змінами), у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 995/55-р-02-07-16, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № 995/55-р-02-07-16, нормам матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Натомість, доводи позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи по суті.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що що підстави для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 22.06.2016 № 279-р у справі № 127-26.13/100-15 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" відсутні, а тому вимоги позивача про визнання протиправним та скасування вказаного рішення є необгрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 року у справі №910/2104/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №910/2104/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло