ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року Справа № 904/11361/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, головний юрисконсульт відділу загальної судової роботи Юридичного департаменту, довіреність №14-84 від 14.04.2017 року;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №7 від 30.12.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року у справі №904/11361/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 36 904 249, 19 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" заборгованість у розмірі 36 904 249,19 грн., з яких 25 493 924,69 грн. - пеня, 1 440 289,75 грн. - 3% річних, 9 970 034,75 грн. - інфляційні.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017 року (суддя Мілєва І.В.) припинено провадження у справі № 904/11361/16, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017 року скасовано, справу №904/11361/16 передано на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року у справі №904/11361/16 (суддя Петренко І.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем заборгованість за спожитий природний газ, поставлений по договору №1255/15-БО-3/ПТ від 19.12.2014 року, погашена повністю 24.02.2016 року, тобто до вступу в дію 30.11.2016 року Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат після вступу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу є неправомірним, відповідно, в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат необхідно відмовити.

Місцевий господарський суд зазначив, що приймаючи рішення про неправомірність нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат не перебирав на себе функції органу зі списання заборгованості, а визнав нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат безпідставним в силу вищезазначеного Закону.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року у справі №904/11361/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, в тому числі статей 598, 599 Цивільного кодексу України, статей 4, 43 Господарського процесуального кодексу України та неправильним застосуванням частини першої статті 3, частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року у справі №904/11361/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А., розгляд справи призначений у судове засідання на 30.05.2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 30.05.2017 року представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Приватне акціонерне товариство "Теплогенерація" проти задоволення апеляційної скарги заперечувало та просило залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

У судовому засіданні 30.05.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 19.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1255/15-БО-3/ПТ, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних установ).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 18470 тис куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): I квартал 6 400 тис.куб.м.: січень 2 440 тис.куб.м.; лютий 2 250 тис.куб.м.; березень 1 710 тис.куб.м.; II квартал 3 650 тис.куб.м.: квітень 1 400 тис.куб.м.; травень 1 150 тис.куб.м.; червень 1 100 тис.куб.м.; III квартал -3 350 тис.куб.м.: липень 1 100 тис.куб.м.; серпень 1 100 тис.куб.м.; вересень - 1 150 тис.куб.м.; IV квартал 5 070 тис.куб.м.: жовтень 1 200 тис.куб.м.; листопад -1 560 тис.куб.м.; грудень 2 310 тис.куб.м..

Відповідно до пункту 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузлу/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору в редакції додаткової угоди №9 від 22.10.2015 року).

У розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем у період з січня 2015 року по грудень 2015 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 135 794 166,33 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року на суму 19916059,52 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 року на суму 15603957,95 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 року на суму 21214634,45 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.05.2015 року на суму 7822951,22 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2015 року на суму 8364047,38 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 року на суму 8608767,52 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2015 року на суму 8400371,43 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 року на суму 8405493,84 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 року на суму 9929358,78 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року на суму 11603473,41 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 року на суму 15925050,83 грн. (а.с.39-49, том 1).

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується, що Приватне акціонерне товариство "Теплогенерація" розрахувалося за природний газ поставлений протягом січня грудня 2015 року, однак з порушенням строків оплати.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" умов договору купівлі-продажу природного газу №1255/15-БО-3/ПТ від 19.12.2014 року в частині своєчасної оплати природного газу поставленого у січні-грудні 2015 року.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років (пункт 9.3 договору).

За несвоєчасну оплату природного газу позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у сумі 25 493 924,69 грн. за загальний період з 15.02.2015 року по 23.02.2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 15.02.2015 року по 23.02.2016 року у сумі 1 440 289,75 грн. та інфляційні втрати за період з березня 2015 року по грудень 2015 року у сумі 9 970 034,75 грн.

Встановивши, що за поставлений природний газ Приватне акціонерне товариство "Теплогенерація" повністю розрахувалося 24.02.2016 року до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", місцевий господарський суд, дійшов висновку про безпідставність нарахування неустойки, 3%річних та інфляційних втрат, у звязку з чим у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016 року, визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" №2633-ІV від 02.06.2005 року теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Місцевий господарський суд правильно встановив, що господарська діяльність відповідача з виробництва та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями - серії АГ №578442 від 02.02.2012 року, серії АД №037012 від 17.05.2012 року, серії АД №037011 від 17.05.2012 року, серії АЕ №179907 від 06.09.2012 року, серії АГ №579669 від 02.02.2012 року.

У розумінні статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" сторони по даній справі є суб'єктами його дії.

Зазначені в позові суми нараховані позивачем безпідставно, оскільки частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Посилання апелянта на те, що для застосування положень статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" відповідач повинен бути включений до реєстру відповідних підприємств, як то передбачено частиною 2 статті 3 Закону, є безпідставними з огляду на наступне:

Відповідно до змісту пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 року умовою включення підприємства до згаданого в статті 3 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII реєстру є наявність обсягу нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за природний газ, що утворилась в період до 1 липня 2016 року.

У даному випадку така заборгованість у відповідача станом на 1 липня 2016 року була відсутня.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог господарський суд визнав нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат безпідставним в силу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача (апелянта).

Керуючись статтями 49, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року у справі №904/11361/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року у справі №904/11361/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 31.05.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков