номер провадження справи 18/41/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 справа № 908/633/17

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 )
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, м. Запоріжжя, вулиця Північне шосе, 69-а)
про стягнення 60757,61 грн. пені згідно п. 7.4.2 додаткової угоди № 1 до договору № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016, 46608,59 грн. пені згідно п. 7.4.3 додаткової угоди № 1, 9238,20 грн. відсотків згідно п. 7.4.4 додаткової угоди № 1

Суддя Носівець В.В.
Представники сторін:
від позивача: Праведна П.А., довіреність № 2 від 03.01.2017 р.;
від відповідача: Кузнецов І.С., довіреність б/н від 10.05.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ

До господарського суду Запорізької області 29.03.2017 звернулася Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення 60757,61 грн. пені згідно п. 7.4.2 додаткової угоди № 1 до договору № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016, 46608,59 грн. пені згідно п. 7.4.3 додаткової угоди № 1 до договору № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016, 9238,20 грн. відсотків згідно п. 7.4.4 додаткової угоди № 1 до договору № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016. Позов вмотивований несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки білизни спідньої, трикотажної на користь позивача, що стало підставою для нарахування пені за несвоєчасну поставку продукції, пені за несвоєчасне повернення попередньої оплати та процентів на суму попередньої оплати за час від дня, коли продукція мала бути передана, до дня фактичної її передачі. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 525, 526, 529, 530, 610, 611, 629, 673, 712 ЦК України, ст.ст. 179, 193, 216, 218, 231 ГК України.
Ухвалою суду від 31.03.2017 порушено провадження у справі № 908/633/17, присвоєно справі номер провадження 18/41/17, судове засідання призначене на 11.05.2017. У судовому засіданні оголошувалась перерва на 01.06.2017, строк вирішення спору продовжувався. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений в судовому засіданні 01.06.2017 оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.
Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові, просив позов задовольнити в повному обсязі, надав документи на виконання вимог суду.
Представник відповідача проти позову заперечив, правову позицію виклав у відзиві (від 31.05.2017). В обґрунтування заперечень посилався на те, що позивач помилково стверджує, що відповідачем порушено строки постачання товару за договором № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016, до якого неодноразово вносились зміни стосовно строків постачання товару та його кількості, а саме: Додатковою угодою № 1 від 15.12.2016 та Додатковою угодою № 2 від 22.12.2016. Згідно п. 1.3 Специфікації (в редакції від 15.1.22016) поставка товару мала бути здійснена відповідачем не пізніше 10.02.2017. Додатковою угодою № 2 від 22.12.2016 вищевказана специфікація була у черговий раз змінена та викладена у новій редакції, згідно якої остаточно зменшено кількість постачаємого товару з 18751 до 13126 штук, та не було визначено конкретного строку, протягом якого товар в остаточній кількості мав бути поставленим позивачу. Таким чином, оскільки з 22.12.2016 договір не містив чітко обумовлених строків постачання товару, то усі доводи позивача про порушення відповідачем строків поставки та застосування у зв`язку із цим штрафних санкцій, визначених п.п. 7.4.2-7.4.4 Додаткової угоди № 2 від 22.12.2016, є повністю безпідставними. Позивач не надав відповідачу технічне завдання на поставку товару після укладання договору. Текстом договору та специфікацією не погоджено повний асортимент постачаємого товару по кількості та по розмірам. Однак, 20.02.2017 відповідач отримав вимогу позивача про поставку товару у повному обсязі без узгодження певного асортименту товару. За таких обставин відповідач був вимушений поставити наявний у нього товар без конкретного визначення асортименту по кількості та по розмірам. Позивач прийняв товар згідно видаткових накладних від 27.02.2017, 06.03.2017 та 09.03.2017 без будь-яких заперечень, після чого зобов`язання договору з боку відповідача були виконані належним чином. Відповідачем надано копію видаткової накладної № РН-12/14/28 від 26.12.2016, згідно якої позивачу поставлено товар у кількості 1 шт. на суму 237,96 грн.
Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» (учасник, відповідач у справі) 25.11.2016 уклали договір № 144/ВЗЗ-2016 про закупівлю (далі за текстом договір).
Додатковою угодою № 1 від 15.12.2016 та Додатковою угодою № 2 від 22.12.2016 вносились зміни до договору.
За умовами п. 1.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016), з метою виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, збереження недоторканості державного кордону та захисту держави в умовах особливого періоду та у період проведення антитерористичної операції учасник зобов`язується поставити замовникові товари, зазначені у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.
Найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 016:2010 14.14.1 Білизна спідня, трикотажна (код ДК 021:20-2 предмет одягу (сорочка кольору полину) (далі товар). Кількість товару за договором 18751 штук (1.2 договору).
Обсяги закупівлі товару (кількість товару) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.3 договору).
У п.п. 3.1, 3.2 договору сторони визначили, що ціна договору складає 4461987,96 грн., в тому числі ПДВ 20% -743664,66 грн.; ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.
Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) розрахунки здійснюються шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок учасника на підставі рахунку учасника протягом 10 днів з моменту підписання додаткової угоди.
У п. 4.2 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) встановлено, що розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати в розмірі до 70% від загальної ціни договору та кінцевих розрахунків за фактично поставлений товар. Попередня оплата здійснюється в розмірі до 70% від загальної ціни договору в сумі 3123391,57 грн. згідно рахунку-фактури учасником протягом 10 днів на підставі рішення розпорядника бюджетних коштів (МВС України) 09.12.2016 № 171, постанови КМУ від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та основної плати за фактично поставлений товар».
У п. 5.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) визначено, що поставка замовнику товару здійснюється учасником у строки, зазначені в Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (Додаток № 1).
Згідно Специфікації до Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016 сторони визначили:
1.1 Загальна сума договору складає 4461987,96 грн.
1.2 Строк поставки товару на суму попередньої оплати (в кількості не менше ніж 13126 шт.) здійснюється протягом 60-ти календарних днів з дати проведення платежу, вказаного в п. 4.2 договору на розрахунковий рахунок учасника.
1.3 Поставка товару замовнику в повному обсязі на загальну суму договору здійснюється учасником не пізніше 10.02.2017 року.
2. Усі інші умови договору залишаються без змін і сторони підтверджують по них зобов`язання щодо їх виконання.
У пункті 10.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) визначено, що цей договір набирає чинності з дня підписання і діє до 05.04.2017. В частині взаєморозрахунків до повного їх виконання.
Сторони Додатковою угодою № 2 від 22.12.2016 внесли зміни до абзацу 2 п. 1.2 договору: «Кількість товару за договором 13126 штук»; до 3.1 договору: «ціна договору складає 3123462,96 грн., у тому числі ПДВ 20% - 520577,16 грн.; виклали Специфікацію в новій редакції відповідно до змін, внесених до договору.
Оскільки зміни до Специфікації і договору, що внесені Додатковою угодою № 2 від 22.12.2016, стосувались тільки кількості товару та ціни договору, то аргументи відповідача щодо відсутності конкретного визначення строку поставки є хибними.
Згідно п. 6.1.2 договору замовник зобов`язаний приймати поставлений товар згідно з накладною або актом приймання передачі.
Позивачем платіжним дорученням від 20.12.2016 № 9912 сплачено відповідачу 3123391,57 грн. в якості попередньої оплати згідно договору № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016, додаткової угоди №1 від 15.12.2016 та рахунку № СФ-12/14/09 від 15.12.2016.
На виконання умов договору ТОВ «МІК» здійснено чотири поставки, а замовником прийнято товар, визначений у Специфікації, що підтверджується видатковими накладними:
№ РН-12/14/28 від 26.12.2016, товар у кількості 1 штука на суму 237,96 грн.;
№ РН-02/27/01 від 27.02.2017, товар у кількості 6000 штук на суму 1427760,00 грн.;
№ РН-03/06/09 від 06.03.2017, товар у кількості 6266 штук на суму 1491057,36 грн.;
№ РН-03/09/16 від 09.03.2017, товар у кількості 859 штук на суму 204407,64 грн.
Всього поставлено товару 13126 штук на суму 3123462,96 грн., тобто на ту суму і у тій кількості, яка визначена сторонами у Додатковій угоді № 2 від 22.12.2016.
Вищезазначені видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень.
Тобто, поставка товару 26.12.2016 відбулась вчасно, а поставка товару 27.02.2017, 06.03.2017 та 09.03.2017 здійснена відповідачем із порушенням строку, визначеного сторонами у специфікації.
Позивачем сплачено відповідачу 3123391,57 грн. в якості попередньої оплати згідно платіжного доручення від 20.12.2016 № 9912, інших платежів позивач не здійснював. Таким чином, залишається несплаченою позивачем сума за договором за поставлений товар у розмірі 71,39 грн.
Внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару в рамках договору від 25.11.2016 № 144/ВЗЗ-2016 на його адресу надсилалась претензія № 385 від 21.02.2017 з вимогою здійснити поставку протягом 7 календарних днів та сплатити пеню згідно договору у розмірі 34358,09 грн.
Претензія залишена відповідачем без реагування, штрафні санкції в добровільному порядку постачальником не сплачені, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.
Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
З аналізу ст. 193 ГК України слідує, що господарські санкції, в т.ч. пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.
Положеннями ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦКУ), а також мають право врегулювати відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦКУ).
Учасники правочину, приймаючи до уваги приписи діючого законодавства, на власний розсуд визначили відповідальність за порушення зобов`язання - строків поставки продукції, у вигляді стягнення пені із визначенням відсоткового співвідношення у розмірі 0,1% від вартості товару, по якому допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.
Крім того, з огляду на статтю 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України є обов`язковими для всіх судів України. Верховний Суд України зазначив у постановах від 27.09.2005, 22.11.2010 у справі № 14/80-09-2056 та від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.
Отже, штрафні санкції у вигляді неустойки (штрафу, пені) застосовуються за допущене прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного із обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.
За умовами п. 7.4.2 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016), за порушення строків поставки товару учасник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Позивачем нараховано пеню на підставі п. 7.4.2 Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016 згідно видаткової накладної № РН-02/27/01 від 27.02.2017 за 16 днів у період з 10.02.2017 по 27.02.2017 у розмірі 22844,16 грн., згідно видаткової накладної № РН-03/06/09 від 06.03.2017 за 22 дня у період з 10.02.2017 по 06.03.2017 у розмірі 32803,26 грн. та згідно видаткової накладної № РН-03/09/16 від 09.03.2017 за 25 днів у період з 10.02.2017 по 09.03.2017 у розмірі 5110,19 грн. Суд визнав зазначений розрахунок пені виконаним невірно через допущені арифметичні та методичні помилки.
Суд зазначає, що при визначені періоду нарахування пені згідно умов договору (а саме: п. 1.3 Специфікації, яка викладена у Додатковій угоді № 1 від 15.12.2016, згідно якого поставка товару замовнику в повному обсязі на загальну суму договору здійснюється учасником не пізніше 10.02.2017) слід враховувати, що днем, з якого починається нарахування пені за порушення строків поставки є 11.02.2017, кінцевим днем нарахування пені є: згідно видаткової накладної від 27.02.2017 26.02.2017, згідно видаткової накладної від 06.03.2017 05.03.2017, згідно видаткової накладної від 09.03.2017 08.03.2017, оскільки день поставки товару до періоду нарахування пені не включається; на суму поставленого товару у розмірі 237,96 грн. згідно видаткової накладної № РН-12/14/28 від 26.12.2016 штрафні санкції не нараховуються, оскільки поставка товару здійснена вчасно.
Перевіривши за допомогою бази даних Законодавство правильність нарахування пені, судом визначено, що:
- за період з 11.02.2017 по 26.02.2017 (включно) за 16 днів на суму 3123153,61 грн. (3123391,57 грн. 237,96 грн.) за непоставлений у строк товар у кількості 13125 штук, підлягає нарахуванню пеня у розмірі 49970,46 грн.;
- за період з 27.02.2017 по 05.03.2017 (включно) за 7 днів на суму 1695393,61 грн. (3123153,61 грн. 1427760,00 грн.) за непоставлений у строк товар у кількості 7125 штук, підлягає нарахуванню пеня у розмірі 11867,76 грн.;
- за період з 06.03.2017 по 08.03.2017 (включно) за 3 дні на суму 204336,25 грн. (1695393,61 грн. 1491057,36 грн.) за непоставлений у строк товар у кількості 859 штук, підлягає нарахуванню пеня у розмірі 613,01 грн.
Всього до стягнення належить 62451,23 грн. пені, однак сума пені, заявлена до стягнення позивачем, є меншою ніж перераховано судом, тому вимога про стягнення 60757,61 грн. пені згідно п. 7.4.2 Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016 до договору підлягає задоволенню.
Позивачем також нараховано пеню, що передбачена п. 7.4.3 Додаткової угоди № 1 від 15.12.2017 до договору від 25.11.2016 № 144/ВЗЗ-2016, згідно видаткової накладної № РН-02/27/01 від 27.02.2017 за 16 днів у розмірі 17524,29 грн., згідно видаткової накладної № РН-03/06/09 від 06.03.2017 за 22 дня у розмірі 25164,15 грн., згідно видаткової накладної № РН-03/09/16 від 09.03.2017 за 25 днів у розмірі 3920,15 грн., всього у розмірі 46608,59 грн.
За умовами п. 7.4.3 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) передбачено, що за несвоєчасне виконання учасником грошового зобов`язання, передбаченого пунктом 7.3 договору, учасник на користь замовника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент такого несвоєчасного виконання, від не перерахованої суми за кожен день прострочення, включаючи день перерахування коштів.
Згідно п. 7.3 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) після закінчення строку дії дозволу МВС на здійснення замовником попередньої оплати, або розірвання договору чи відмови від договору стороною, учасник зобов`язується повернути протягом 7-ми календарних днів замовникові кошти, перераховані останнім в якості попередньої оплати за договором.
У наданому позивачем дозволі на проведення попередньої оплати у сумі 3123391,57 грн., виданому Військовій частині 3078 НГУ 06.12.2016, копія якого міститься в матеріалах справи (арк. с. 26), строку його дії взагалі не зазначено. Доказів розірвання сторонами договору як і відмови від договору стороною суду не надано. Повернення коштів, перерахованих відповідачу в якості попередньої оплати за договором, позивач також не вимагав.
Суд зазначає, що жодна з умов, визначених п. 7.3 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016): 1) закінчення строку дії дозволу МВС на здійснення замовником попередньої оплати; 2) розірвання договору; 3) відмова від договору стороною, - не настала, отже підстав для нарахування пені на підставі п. 7.4.3 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) у позивача немає.
Враховуючи зазначене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені на підставі п. 7.4.3 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) у розмірі 46608,59 грн.
Позивачем нараховано проценти на суму попередньої оплати на підставі п. 7.4.4 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) за непоставлений товар у кількості 13125 штук за 16 днів у період з 10.02.2017 по 27.02.2017 - у розмірі 4997,16 грн., за непоставлений товар у кількості 7125 штук за 22 дня у період з 10.02.2017 по 06.03.2017 - у розмірі 3730,02 грн., за непоставлений товар у кількості 859 штук за 25 днів у період з 10.02.2017 по 09.03.2017 - у розмірі 511,02 грн.; загальний розмір процентів складає 9238,20 грн.
Відповідно до п. 7.4.4 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) на суму попередньої оплати нараховуються проценти у розмірі 0,01% від дня, коли товар мав бути переданий замовнику, до дня його фактичної передачі замовникові або повернення йому суми попередньої оплати відповідно до п. 7.3 договору.
Перевіривши за допомогою бази даних Законодавство правильність нарахування процентів, нарахованих на суму попередньої оплати, судом визначено, що:
- за період з 11.02.2017 по 26.02.2017 (включно) за 16 днів на суму попередньої оплати у розмірі 3123153,61 грн. (3123391,57 грн. 237,96 грн.) за непоставлений у строк товар у кількості 13125 штук, підлягають нарахуванню проценти у розмірі 4997,05 грн.;
- за період з 27.02.2017 по 05.03.2017 (включно) за 7 днів на суму попередньої оплати у розмірі 1695393,61 грн. (3123153,61 грн. 1427760,00 грн.) за непоставлений у строк товар у кількості 7125 штук, підлягають нарахуванню проценти у розмірі 1186,78 грн.;
- за період з 06.03.2017 по 08.03.2017 (включно) за 3 дні на суму попередньої оплати у розмірі 204336,25 грн. (1695393,61 грн. 1491057,36 грн.) за непоставлений у строк товар у кількості 859 штук, підлягають нарахуванню проценти у розмірі 61,30 грн.
Наданий позивачем розрахунок процентів суд визнав виконаним невірно через допущені арифметичні та методичні помилки, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів на підставі п. 7.4.4 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 15.12.2016) за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 6245,13 грн., в частині стягнення 2993,07 грн. процентів у позові відмовляється.
Заперечення відповідача з посиланням на те, що договір № 144/ВЗЗ-2016 від 25.11.2016 не містив чітко обумовлених строків постачання товару, оскільки із підписанням Додаткової угоди № 2 від 22.12.2016 та разом із нею нової специфікації, втратив чинність п. 1.3 Специфікації у редакції від 15.12.2016 про поставку товару не пізніше 10.02.2017, є помилковими, оскільки Додатковою угодою № 2 від 22.12.2016 вносились зміни лише до абзацу 2 п. 1.2 та п. 3.1 щодо кількості товару та ціни договору.
Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задовольняються судом частково.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (69006, місто Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А, ідентифікаційний код 30105738) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (04080, місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, 8-А, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_3 (Спец. Фонд КПКВ 1003020), Банк: ДКСУ м. Києва, МФО 820172) 60757,61 грн. (шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят сім грн. 61 коп.) пені на підставі п. 7.4.2 Додаткової угоди № 1 до договору, 6245,13 грн. (шість тисяч двісті сорок п`ять грн. 13 коп.) процентів на підставі п. 7.4.4 Додаткової угоди № 1 до договору та 1005,04 грн. (одну тисячу п`ять грн. 04 коп.) судового збору. Видати наказ.
3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 08 червня 2017 року.

Суддя В.В. Носівець