ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р.Справа № 922/1255/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський науковий центр екологічних досліджень та аудиту"
до Комунального підприємства "Комплекс по благоустрою Харківського району"
про стягнення 39.237,37 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №3 від 06.03.2017 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський науковий центр екологічних досліджень та аудиту" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом до Комунального підприємства "Комплекс по благоустрою Харківського району" в якому просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за послуги з розробки, оформлення та узгодження в КП "Харківводоканал" паспорта водного господарства та пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором від 15.02.2016 року №3/16 у розмірі 39.237,37 грн., що складається з 25.200,00 грн. заборгованості за надані послуги; 4.087,86 грн. інфляційних витрат; 756,00 грн. трьох відсотків річних; 9.193,51 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. В якості правових підстав вказує на норми статей 525, 526, 530, 629, 610, 612, 903 Цивільного кодексу України.

Присутній у судовому засіданні 07 червня 2017 року представник позивача позов підтримує повністю та просить задовольнити його з підстав наведених у позовній заяві. Надав письмові пояснення (вх. №18174 від 01.06.2017 р.) та клопотання (вх. №18170 від 01.06.2017 р.) про долучення до матеріалів справи розробленого, оформленого та узгодженого КП "Харківводоканал" паспорта водного господарства для Комунального підприємства Харківської районної ради "Комуненерго".

Відповідач явку свого представника в судове засідання 07 червня 2017 року не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав. Разом з тим, копія ухвали Господарського суду Харківської області від 13 квітня 2017 року про порушення провадження у справі №922/1255/17, яка направлялась на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, повернулась на адресу суду з довідкою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Приймаючи до уваги, що відповідач з урахуванням приписів пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський науковий центр екологічних досліджень та аудиту" (Виконавець) та Комунальним підприємством "Комплекс по благоустрою Харківського району" (Замовник) було укладено Договір №3/16 від 15 лютого 2016 року (надалі Договір), відповідно до предмету якого Змовника доручає, а Виконавець зобовязується виконати послуги з розробки, оформлення й узгодженню в КП "Харківводоканал" Паспорта водного господарства для Комунального підприємства Харківської районної ради "Комуненерго" (пункт 1.1. Договору).

Вартість послуг за справжнім Договором, відповідно до Протоколу угоди про договірну ціну зазначену в Додатку №2 до Договору, становить: 25.200,00 грн. В тому числі ПДВ 20% - 4.200,00 грн. (пункт 2.1. Договору).

Згідно пункту 2.2. Договору, Замовник здійснює оплату робіт у наступному порядку: передоплата в розмірі 100% протягом семи банківських днів з моменту підписання договору.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що на виконання умов Договору позивачем були проведені роботи по розробці документації для отримання паспорта водного господарства на суму 25.200,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 29 лютого 2016 року (т. I, арк. с. 15).

Однак, у встановлений Договором термін відповідач не здійснив розрахунок за надані послуги, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 25.200,00 грн.

01 березня 2017 року відповідачу було направлено претензію про сплату заборгованості (т. I, арк. с. 16-18). Проте, відповідачем відповіді на претензію не надано, заборгованість не сплачено.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Проаналізувавши вищезазначений договір, судом встановлено, що останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг та підпадає під регулювання статей 901-907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави Глава 63 (Послуги. Загальні положення) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що підписання Договору №3/16 від 15 лютого 2016 року одночасно з боку Замовника та з боку Виконавця ОСОБА_2 було спрямоване на реальне настання наслідків, обумовлених договором, що підтверджується наданим у судовому засіданні паспортом водного господарства для Комунального підприємства Харківської районної ради "Комуненерго", розробленого, оформленого та узгодженого КП "Харківводоканал".

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач у встановленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів сплати суми заборгованості суду не надав, позовні вимоги про стягнення заборгованості на надані послуги в розмірі 25.200,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, за неналежне виконання зобов'язань за договором №3/16 від 15 лютого 2016 року заявлено до стягнення пеню в розмірі 9.193,51 грн., 3% річних у сумі 756,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4.087,86 грн.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як роз'яснено в абзацах 3,4 п. 2.1 та п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Оскільки у спірному Договорі розмір та базу нарахування пені не визначено, а вміщено лише загальну умову (пункт 5.1. договору) про те, що за невиконання або не належне виконання зобов'язань за цим Договором Виконавець і Замовник несуть майнову відповідальність відповідно до чинного законодавства, таке формулювання не означає встановлення договором права позивача на нарахування пені у певному розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, відповідно до статей 547, 551 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За таких обставин, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання грошових зобов'язань, що виникли з договору №3/16 від 15 лютого 2016 року, шляхом позадоговірного встановлення пені, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

З огляду на вказані обставини, вимога позивача про стягнення з відповідача пені не підлягає задоволенню.

В силу частини 2 статті 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

До інших способів відносяться передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та річні, як плата по грошовому зобов'язанню, правова природа яких, є самостійним способом захисту прав і забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували сплату наданих послуг у строк, встановлений пунктом 2.2 Договору.

В порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем за час прострочення виконання грошового зобов'язання нараховано 4.087,86 грн. інфляційних втрат та 756,00 грн. 3% річних нарахованих за період з 25.02.2016 р. по 12.04.2017 р.

За результатами проведеного судом перерахунку, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України і покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1.225,11 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 525, 526, 530, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "КОМПЛЕКС ПО БЛАГОУСТРОЮ ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ" (62454, Харківська область, Харківський район, смт. Манченки, вул. Пушкінська, буд. 6/11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВИЙ ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ОСОБА_3" (61003, м. Харків, пров. Дубового, буд. 9В, ) заборгованість за надані послуги в розмірі 25.200,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 4.087,86 грн., 3% річних у сумі 756,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.225,11 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 07.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

/Справа №922/1255/17/