РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017Справа №910/6024/17

За позовомКомунального підприємства Сумської обласної ради «Паливкомуненерго»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Тег»
простягнення 90 000,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Руденко О.М.
від відповідача:Корчига О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Сумської обласної ради «Паливкомуненерго» (надалі - «Підприємство») звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тег» (надалі - «Товариство») про стягнення 90 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору поставки №22/11-16 від 22.11.2016 р. оплатив вартість товару, а відповідач в свою чергу зобов'язання з поставки оплаченого товару не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про повернення суми передоплати у розмірі 90 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.05.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 31.05.2017 р. у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, на виконання вимог ухвал суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що строк виконання ним зобов'язання з поставки товару не настав.

Клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, додане до матеріалів позовної заяви, було залишено судом без розгляду з огляду на ненадання заявником доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, передбаченому приписами Закону України "Про судовий збір".

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 р. між Підприємством (покупець) та Товариством (постачальник) був укладений договір поставки №22/11-16 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати вугілля кам'яне марки ДГ (13-100) (товар), марка, якість, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначена сторонами у цьому договорі.

За змістом п. 2.4 Договору загальна ціна договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості товару, поставленого за усіма специфікаціями.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що оплата товару здійснюється у наступному порядку: 50% від вартості партії товару, який підлягає поставці відповідно до підписаної сторонами специфікації, оплачується покупцем шляхом здійснення передоплати; остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 1 банківського дня з моменту прийняття товару покупцем, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця у примірнику видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.6 Договору постачальник зобов'язаний поставити усю кількість товару, зазначену в одній специфікації, не пізніше строку, встановленого специфікацією. Датою підписання специфікації є дата, зазначена у специфікації.

04.01.2017 р. Товариство виставило позивачу рахунок на оплату №1 товару (вугілля марки ДГ (13-100)) на загальну суму 180 780,55 грн.

Згідно платіжного доручення №4187 від 05.01.2017 р. позивач сплатив на користь відповідача передоплату у розмірі 90 000,00 грн.

Листом №19 від 14.02.2017 р. позивач вимагав повернення сплаченої за Договором суми передоплати у розмірі 90 000,00 грн. у зв'язку з неотриманням товару.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по поставці товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для повернення передоплати у розмірі 90 000,00 грн.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжним дорученням №4187 від 05.01.2017 р.) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача вартості передоплати за товар у розмірі 90 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.6 Договору постачальник зобов'язаний поставити усю кількість товару, зазначену в одній специфікації, не пізніше строку, встановленого специфікацією. Датою підписання специфікації є дата, зазначена у специфікації.

Таким чином, приписами вказаного пункту Договору сторони погодили, що умови та строки поставки оплаченого товару будуть встановлюватися конкретною специфікацією.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту погодження та укладення сторонами Договору специфікації по поставці товару, який частково був оплачений позивачем на підставі рахунку №1 від 04.01.2017 р.

Пунктом 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не доведено суду, що з моменту оплати ним вказаного рахунку та до моменту звернення до суду із даним позовом, він звертався до відповідача із вимогою поставити оплачений товар.

При цьому, лист №19 від 14.02.2017 р. не приймається судом до уваги в якості належного доказу на підтвердження факту звернення до Підприємства з вимогою поставити оплачений товар, оскільки, по-перше, у вказаному листі порушується питання щодо повернення суми передоплати, а, по-друге, позивачем не додано до матеріалів справи жодного доказу направлення такого листа на адресу відповідача або вручення його безпосередньо уповноваженому представнику останнього.

За приписами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

В свою чергу, обов'язок доказування, встановлений статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За висновками суду, всупереч ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів обґрунтованості позовних вимог, зокрема, настання строку поставки оплаченого товару, що виключає можливість застосування наслідків у вигляді обов'язку з повернення суми передоплати.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

В той же час судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару не настав, а відтак порушеного права позивача як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Сумської обласної ради «Паливкомуненерго» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Сумської обласної ради «Паливкомуненерго» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2017 р.

Суддя В.П. Босий