РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017Справа №924/1275/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати Автоцентр"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ»

2. Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання права власності на майно та зобов'язання вчинити дії

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 Блінов С.І., за довіреністю;

від третьої особи, без самостійних вимог - ОСОБА_3, за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпати Автоцентр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруктовий світ"; Публічного акціонерного товариства "Банк "Портал"; третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності позивача на майно, а саме помилково перераховані грошові кошти в розмірі 147 670,63 грн. та зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Банк "Портал" перерахувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Карпати Автоцентр" кошти в розмірі 147 670,63 грн., що помилково перераховані на р/р №0438, який відкрито у Публічного акціонерного товариства "Банк "Портал" та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Фруктовий світ".

Представник позивача через загальний відділ діловодства подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд, крім заявлених позовних вимог зняти арешт з грошових коштів у сумі 147 670, 63 грн., що знаходяться на р/р №0438, який відкрито у Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал» та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ».

Суд не прийняв до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, оскільки остання не була заявлена при поданні позову, а відтак вказана вимога, в порушення вимог ст. 22 ГПК України змінює одночасно і предмет і підставу позову.

Крім того, відповідно до ст.68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

З матеріалів справи вбачається, що на спірні кошти накладено арешт на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2016 р. про забезпечення позову по справі № 686/9793/16-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи по забезпеченню позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ» у відзиві на позову заяву визнає, що позивачем було помилково перераховані грошові кошти в сумі 147 670, 63 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ», оскільки на момент надходження коштів, будь - які правовідносини між позивачем та відповідачем -1 були відсутні. Разом з тим, зазначив, що повернути 147 670, 63 грн. з рахунку не має можливості, оскільки згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2016 року про забезпечення позову у справі №686/9793/16-ц накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ», які знаходяться на рахунку №438, відкритому у Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал».

Публічне акціонерне товариство «Банк «Портал» у відзиві на позовні вимоги позов не визнав повністю та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Представник відповідача-2 через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про залучення до участі у справі №924/12175/16 ОСОБА_1 (адреса: 03062, АДРЕСА_1) в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Клопотання відповідача-2 про залучення третьої особи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача є обґрунтованим в силу вимог ст. 27 ГПК України та задоволено судом.

Так, ухвалою суду від 28.03.2017 залучено до участі у справі третю особу ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача.

22.05.2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 147 670, 33 грн., що знаходяться на рахунку №438, який відкрито у Публічному акціонерному товариству «Банк «Портал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ».

Згідно статті 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У задоволені поданого клопотання про забезпечення позову суд відмовив, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість вжиття заходів до забезпечення позову та не надано доказів ухилення відповідача-1 від здійснення розрахунків з позивачем.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати Автоцентр» перерахувало грошові кошти у сумі 147 670, 63 грн. згідно платіжного доручення №1853 від 14.09.2016 з призначенням платежу: «оплата комісійної винагороди та вивізного мита згідно договору комісії № 5-К від 07.04.2016р. у т.ч. ПДВ 20%-12600,00 грн.» на поточний рахунок №438, який відкрито у Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал» на користь відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ».

Оскільки, як зазначає позивач, між сторонами були відсутні зобов'язання, кошти були перераховані відповідачу-1 без наявних на те правових підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на спірні кошти накладено арешт на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2016 р. про забезпечення позову по справі № 686/9793/16-ц.

15.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати Автоцентр» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ» лист з вимогою повернути помилково перераховані грошові кошти у сумі 147 670, 63 грн. згідно платіжного доручення №1853 від 14.09.2016р. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Укрсоцбанк» МФО 300023 .

Листом від 11.11.2016р. за вих. №145 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати Автоцентр», що не має можливості повернути помилково перераховані грошові кошти у сумі 147 670, 63 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю «Карпати Автоцентр», які були перераховані на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ» №438 в Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал», згідно платіжного доручення №1853 від 14.09.2016р. у зв'язку з накладенням арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ», які знаходяться на вказаному рахунку Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал» на підставі ухвали про забезпечення позову по справі №686/9793/16-ц Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.05.2016 року.

Позивач просить визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпати Автоцентр» на майно, а саме помилково перераховані кошти в розмірі 147 670, 63 грн., що зараховані на розрахунковий рахунок №438, який відкрито у Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал» та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ» та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Портал» перерахувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Карпати Автоцентр» грошові кошти у розмірі 147 670, 63 грн., що помилково перераховані на розрахунковий рахунок № 438, який відкрито у Публічного акціонерного товариства «Банк «Портал» та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ».

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності, зокрема, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності (абц. 3 п. 3 Висновків Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2015 року).

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить по-перше, підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Позивачем не дотримано передбачених законом вимог, не зазначено підстав для визнання права власності, при цьому таке право ніким не оспорюється.

Відповідно пункту 1.3 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Таким чином, право власності на переказані кошти переходять від платника до отримувача в день валютування, зазначений у платіжному документі.

Згідно пункту 23.1 частини першої статті Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Суд вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення позивачем до ПАТ «Укрсоцбанк» листів про відкликання платіжного доручення №1853.

Згідно з ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Позивачем не доведено, що перераховані кошти мають якісь індивідуальні ознаки, що вони наділені тільки їм властивими ознаками, що відрізняють ці кошти з-поміж інших коштів.

Вимога позивача про визнання права власності на майно, а саме помилково перераховані грошові кошти в розмір 147 670, 63 грн. є безпідставною, та такою що не підлягає задоволенню, оскільки помилкове перерахування самим позивачем грошових коштів не порушує його права як власника помилково перерахованих грошових коштів у сумі 147 670, 63 грн., при цьому відповідач-1 у відзиві на позовну заяву визнає, що кошти дійсно були помилково перераховані, але у зв'язку з арештом, накладеним на всі рахунки відповідача-1 відсутня можливість самостійно здійснити повернення цієї суми.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстав, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Одержання помилково перерахованих коштів відповідачем-1 внаслідок помилки, яка сталася з вини платника - позивача, не створює жодних зобов'язань для банку, який згідно з ч. 1 ст.511 ЦК України є третьою особою у зобов'язанні, що виникло між позивачем та відповідачем-1.

Прим цьому, як було зазначено раніше, кошти на рахунку Відповідача-1, який відкрито у Банку, арештовані ухвалою Хмельницького місьрайонного суду від 19.05.2016 про забезпечення позову по справі №686/9793/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фруктовий світ», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Таким чином, вимога позивача до банку - відповідача-2 про зобов'язання Банку перерахувати ТОВ «КарпатиАвтоцентр» грошові кошти в сумі 147 670, 63 грн., які були без належних на те підстав перераховані відповідачу-1 на рахунок, відкритий у відповідача-2 є безпідставною та необґрунтованою, оскільки банк є третьою особою у зобов'язанні, що виникло між позивачем та відповідачем-1 та розпорядником грошових коштів лише за вимогою відповідача-1. А відповідно до ст.1212 ЦК України вимога про повернення безпідставно отриманих коштів може стосуватися лише відповідача-1.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.06.2017

Суддя І.І. Борисенко