ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа № 911/918/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДІ-ТРАНС

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 11641,91 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 14.03.2017 року);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ДІ-ТРАНС із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 11641,91 грн. з яких 10527,24 основного боргу, 766,27 грн. пені та 348,40 грн. 20 % річних, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором поставки товару № 6073 від 10.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.03.2017 року порушено провадження у справі № 911/918/17 та призначено справу до розгляду на 24.04.2017 року.

В судове засідання 24.04.2017 року сторони не зявилися, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 30.03.2017 року не виконали, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 15.05.2017 року.

В судове засідання 15.05.2017 року відповідач не зявився, сторони вимог ухвали Господарського суду Київської області від 30.03.2017 року не виконали, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 29.05.2017 року.

В судовому засіданні 29.05.2017 року представник позивача подав письмові пояснення по суті спору, відповідач в судове засідання 29.05.2017 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ДІ-ТРАНС (далі - позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки товару № 6073 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник продає та поставляє, а Покупець оплачує на умовах та в порядку визначених цим Договором, Товар в асортиментів, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу Товару від Постачальника до Покупця та є невідємними частинами цього Договору.

Загальна сума цього Договору відповідає загальній сумі всіх накладних на підставі яких здійснюється постачання Товару, відповідно до цього Договору (п. 3.2 Договору).

Покупець зобовязаний оплачувати кожну партію переданого Постачальником Товару, протягом (але не пізніше) 14 календарних днів з моменту передачі такої партії товару (п. 3.3 Договору).

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2017 року, а в уніфікованій частині до повного виконання Сторонами своїх зобовязань (п. 8.5 Договору).

Як стверджує позивач у позові, на виконання зобовязань за Договором позивачем протягом грудня 2016 року відповідачу було поставлено Товар на загальну суму 10868,09 грн., згідно видаткових накладних № ВДС-030098 від 14.12.2016 року на суму 4960,67 грн. і № ВДС-031961 від 28.12.2016 року на суму 5725,42 грн.

Враховуючи переплату на суму 158,85 грн. здійснену відповідачем при оплаті попередніх поставок Товару згідно спірного Договору, останнім відповідно було частково погашено заборгованість згідно видаткової накладної № ВДС-006110 від 07.07.2016 року на суму 4960,67 грн., відтак несплаченою згідно видаткової накладної № ВДС-006110 від 07.07.2016 року залишилась сума в розмірі 4801,82 грн. (4960,67 грн. - 158,85 грн.), видаткова накладна № ВДС-006478 від 09.07.2016 року на суму 5725,42 грн. залишилась взагалі неоплаченою.

У звязку з чим, як зазначає позивач, за відповідачем на момент подачі позову рахується заборгованість в сумі 10527,24 грн. (4801,82 грн. + 5725,42 грн.).

Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару, Покупець зобовязаний сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення платежу, та окрім того, 20 % річних.

Відтак, у звязку з неналежним і несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо оплати отриманого Товару за Договором, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 10527,24 грн. основного боргу за видатковими накладними № ВДС-030098 від 14.12.2016 року і № ВДС-031961 від 28.12.2016 року, 766,27 грн. пені та 348,40 грн. 20% річних, нарахованих на заборгованість згідно видаткових накладних № ВДС-006110 від 07.07.2016 року та № ВДС-006478 від 09.07.2016 року.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що в підтвердження викладених в позові обставин, позивачем подано дві видаткові накладні: № ВДС-030098 від 14.12.2016 року на суму 4960,67 грн. (одну із спірних) і № ВДС-029195 від 07.12.2016 року на суму 5328,99 грн., яка не є предметом розгляду даного спору. Видаткової накладної № ВДС-031961 від 28.12.2016 року, яка за твердженням позивача залишалась неоплаченю, суду не надано. Також, суду не надано накладних, на заборгованість за якими позивач нараховує пеню і 20 % річних (№ ВДС-006110 від 07.07.2016 року та № ВДС-006478 від 09.07.2016 року).

У звязку з чим, у суду відсутня можливість дослідити правомірність заявлених позовних вимог щодо видаткової накладної № ВДС-031961 від 28.12.2016 року в частині стягнення боргу в розмірі 5725,42 грн. та видаткових накладних № ВДС-006110 від 07.07.2016 року, № ВДС-006478 від 09.07.2016 року в частині стягнення пені в розмірі 766,27 грн. та 20 % річних в розмірі 348,40 грн.

Відтак, за наслідками розгляду спору та наданими позивачем доказами, судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем за видатковою накладною № ВДС-030098 від 14.12.2016 року в сумі 4801,82 грн. з врахуванням переплати по Договору в розмірі 158,85 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано. Оскільки, решта наведених в позові та розрахунку позову накладних суду не надана, позовні вимоги стосовно таких накладних є не доведеними та не обґрунтованими. Щодо наданої позивачем накладної, за якою згідно викладених у позові обставин не заявлено позовних вимог, відповідні обставини не підлягають дослідженню. Крім того, суд зазначає, що співпадання сум за накладними з різними датами та номерами не свідчить про те, що мова йде про одній й ті ж накладні. В разі допущення помилки при зазначенні номерів накладних на підставі яких заявлено позов, у позивача було достатньо часу для виправлення таких помилок. Крім того, суд в ухвалі про порушення провадження у справі витребовував у позивача оригінали доданих до позову документів.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 4801,82 грн. основного боргу за накладною № ВДС-030098 від 14.12.2016 року. В решті позов задоволенню не підлягає, оскільки решта позовних вимог заявлена за накладними, які позивачем не надані суду (ні видаткової накладної, заборгованість по оплаті якої останній просить стягнути, ні видаткових накладних, на які відповідач нараховує заявлені в позові пеню та 20 % річних). У звязку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 5725,42 грн. основного боргу, 766,27 грн. пені та 348,40 грн. 20 % річних є необґрунтованими та не доведеними, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропалівська Борщагівка, вул. Шевченко, буд. 16, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДІ-ТРАНС (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21, код 39314304) 4801 грн. (чотири тисячі вісімсот один) грн. 82 коп. основного боргу та 659 (шістсот пятдесят девять) грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.06.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін