ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2017 р. Справа № 917/1756/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників у режимі відеоконференції:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 14.06.2016 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №01/02-17 від 01.02.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", м.Київ, (вх.№871П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 11.01.2017 року у справі №917/1756/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", м.Київ,

до Селянського фермерського господарства "Криниця", с.Пашківка, Козельщинський район, Полтавська область,

про стягнення 678580,32 грн. курсової різниці,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Селянського фермерського господарства "Криниця", в якому просило стягнути з останнього на свою користь 678580,32 грн. курсової різниці.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.01.2017 року по справі №917/1756/16 (суддя Кульбако М.М.) у задоволені позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 11.01.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що умовами договору та укладеними до нього додатками, постачальнику (позивачу) надано (погоджено) відповідачем, як покупцем, право на стягнення заборгованості, а після отримання останньої здійснювати нарахування курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору). При цьому, прийняття рішення щодо стягнення суми основного боргу (без урахування відповідного збільшення ціни товару у звязку зі збільшенням курсу долара США по відношенню до грошової одиниці України гривні) ніяким чином не обмежує право продавця звернутися до суду із позовом про стягнення курсової різниці, у тому числі відсотків річних, пені та індексу інфляції, оскільки у протилежному випадку це суперечило б приписам ст. 599 Цивільного кодексу України щодо припинення зобовязання виконанням проведеним належним чином.

Скаржник вказує, що предмет позовних вимог по справі №18/2049/11 не містив вимоги про стягнення із відповідача курсової різниці, а сума боргу стягувалася без урахування зміни розміру курсу долара США по відношенню до грошової одиниці України.

Апелянт наполягає на тому, що зобовязання сторін за договором поставки не припинилися з прийняттям рішення по справі №18/2049/11 і відповідно позивач з урахуванням умов договору, у тому числі п. 2.3 має право нараховувати на сплачену відповідачем суму заборгованості курсову різницю (гривневу різницю ціни договору).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" прийнято до провадження та призначено до розгляду.

10.04.2017 року відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№3909), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вказує відповідач, ТОВ "Спектр-Агро", звертаючись до суду з позовною заявою у справі №18/2049/11 про стягнення заборгованості у звязку із неналежним виконанням укладеного між сторонами договору, а також безпосередньо при розгляді справи та прийнятті рішення від 18.08.2011 року, не було заявлено вимог щодо перерахунку або іншого визначення (привязки) гривневого еквівалента заборгованості до курсу іноземної валюти. Тобто, на думку відповідача, вказане підтверджує, що апелянт самостійно підтвердив, що сума заборгованості має бути визначена саме в грошовій одиниці гривні, відмовившись від визначення еквіваленту іноземної валюти до суми боргу в гривнях.

Відповідач наполягає на тому, що з прийняттям рішення у справі №18/2049/11 між сторонами припинились договірні зобовязання, оскільки після прийняття рішення від 18.08.2011 року, яким стягнуто суму боргу, договірні правовідносини сторін трансформувались у грошове зобовязання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідач зазначає про наявність судової практики вищих судових інстанцій в аналогічних справах.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" подано письмові пояснення у справі (вх.№ 4666 від 03.05.2017р.), в яких з посиланням на положення ст.ст. 524, 533, 632, 626, 629 ЦК України, п.п. 2.1, 2.2 договору поставки від 12.03.2010р. № 1203/10-Ч, додатково зазначає, що грошовий еквівалент в іноземній валюті є складовим елементом ціни договору (її зміни), а тому сума, на яку збільшилась вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця) входить до ціни договору (вартості товару) та правомірно нарахована позивачем після здійснення фактичної оплати вартості отриманого товару у відповідності до п. 2.3 договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" подано письмові пояснення у справі (вх.№ 4821 від 10.05.2017р.), в яких викладено правову позицію Вищого господарського суду України щодо права договірних сторін встановлювати у договорі умову щодо коригування (уточнення) ціни товару в залежності від комерційного курсу гривні до іноземної валюти, викладеної в постанові від 25.04.2017р. у справі № 910/8397/16.

В судовому засіданні 31.05.2017р. оголошено перерву до 02.06.2017р.

Після перерви в судовому засіданні 02.06.2017р. представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти позиції скаржника заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи явку в судове засідання уповноважених представників сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

12.03.2010 між ТОВ "Спектр-Агро" (іменоване "постачальник") та Селянським фермерським господарством "Криниця" (іменоване "покупцем") укладено договір поставки №1203/10-ч, відповідно до п. 1.1 якого в строки, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, гривнева ціна товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті, порядок та термін оплати товару, та нарахування відсотків, інші умови, визначені в додатку №1 до договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору ціна договору становить загальну вартість товару, що передається за цим договором та суму належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатку №1.

Згідно з п. 2.4 договору покупець проводить оплату вартості (ціни) товару та відсотків за користування товарним кредитом шляхом перерахування коштів в національній валюті, вирахуваної відповідно до положень п. 2.2., на банківський рахунок постачальника.

Пунктом 2.5 договору визначено, що термін оплати вартості (ціни) частини товару, яка оплачується покупцем, вказаний в додатку №1 до договору.

За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком №1 до договору (п. 2.6 договору). Строк користування товарним кредитом починається з дня, наступного за днем отримання товару покупцем та закінчується днем, в якій згідно договору підлягає оплаті сума (або її частина) відстроченого платежу (п. 2.7 договору).

Відповідно до п. 2.11 договору відсотки за користування товарним кредитом нараховуються постачальником щомісячно. До 5 (пятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, сторони підписують акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається постачальником на адресу покупця. Покупець зобовязується підписати акт та повернути його протягом 1 дня з дати отримання. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою платежів, відповідно до затвердженого порядку оплати в додатку №1 до даного договору.

Згідно з п. 3.5 договору покупець зобов'язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом, в наступні терміни:

3.5.1. - частину вартості (ціни) товару, яка оплачується авансом: в термін, визначений в додатку № 1, - тобто у строк до 01.04.2010року.

3.5.2 - відстроченні платежі по товарному кредитуванню - в терміни, визначені сторонами у відповідній таблиці додатку № 1 до договору, тобто у строк до 15.10.2010 року.

3.5.3. - відсотки за користування кредитом - в терміни, встановлені в договорі.

Згідно з п. 7.3 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені договором терміни вартості ціни товару та/або відсотків за користування товарним кредитом, покупець сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення.

Відповідно до п. 7.4 договору покупець відшкодовує збитки, завдані постачальнику невиконанням або неналежним виконанням грошових зобов'язань по цьому договору. Сторони встановлюють розмір збитків Постачальника в твердій сумі в розмірі 20 відсотків неоплаченої вартості (ціни) товару. Збитки відшкодовуються в повній сумі понад неустойки (штраф).

У випадку прострочення грошових зобов'язань по оплаті вартості товару та сплаті відсотків, покупець сплачує на користь постачальника штраф за неправомірне користування коштами в розмірі 28 відсотків річних з простроченої суми (п. 7.5 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та додатків до нього позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 724415,35 грн. Відповідач оплатив поставлений йому товар лише в сумі 382948,85 грн., в наслідок чого утворилась заборгованість відповідача в розмірі 341466,50 грн., в зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з Селянського фермерського господарства "Криниця" заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки на умовах товарного кредиту від 12.03.2010р. №1203/10-4.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.08.2011р. у справі №18/2049/11 стягнуто з Селянського фермерського господарства "Криниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" 341466 грн. 50 коп. основного боргу, 45056 грн. 53 коп. пені, 85855 грн. 62 коп. штрафу у вигляді 28 % річних, 4723 грн. 79 коп. витрат з оплати держмита, 191 грн. 16 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В подальшому, СФГ "Криниця" виконало взяті на себе зобовязання та сплатило на користь ТОВ "Спектр-Агро» існуючу заборгованість у загальному розмірі 477293,60 грн.

З урахуванням того, що суму основної заборгованості СФГ "Криниця" за договором остаточно було сплачено лише 28.09.2016р., ТОВ "Спектр-Агро" здійснило нарахування курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору) після вказаної дати, яка за наданим до матеріалів справи розрахунком становить 678580,32 грн.

05 жовтня 2016 року ТОВ "Спектр-Агро" надіслало на адресу СФГ "Криниця" вимогу за вих. №345 від 03.10.2016р. про сплату курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору) на протязі трьох банківських днів з моменту отримання вимоги у розмірі 678580,32 грн., а також рахунок на сплату курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору) на суму 678580,32 грн., які відповідачем було отримано 11.10.2016р.

Однак, з моменту отримання зазначених вимоги та рахунку, відповідач на протязі трьох банківських днів не сплатив курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору), що стало підставою для звернення ТОВ "Спектр-Агро" до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За приписами ст.526 ЦК Україні та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж статтями передбачено також, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У частині статті 692 ЦК України закріплено зобов'язання покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 99 Конституції України грошової одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, діюче законодавство не містить заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі N 3-62гс11 та від 26.12.2011 р. у справі N 3-141гс11 положення чинного законодавства визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, пунктом 2.1 договору поставки на умовах товарного кредиту № 1203/10-4 від 12.03.2010р. визначено, що ціна договору становить загальну вартість товару, що передається за цим договором та суму належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатку №1.

В пункті 2.2 договору сторони погодили, що сума у національній валюті, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов'язань по договору, визначається шляхом множення еквіваленту ціни договору в іноземній валюті, вказаній у додатку до договору, на комерційний курс гривні до іноземної валюти, діючого на день підписання даного договору.

Разом з тим, згідно з п. 2.3 договору у випадку, якщо комерційний курс гривні до іноземної валюти, встановлений на день фактичної оплати покупцем ціни договору (її неоплаченої частини), буде вищим за комерційний курс гривні до іноземної валюти, який існував на день укладення договору, постачальник має право виставити рахунок на сплату вирахуваної гривневої різниці ціни договору, як плату за користування товарним кредитом, а покупець зобовязується сплатити даний рахунок не пізніше 3 банківських днів з дня виставлення рахунку.

Відповідно до укладеного додатку № 1 від 12.03.2010р. до договору № 1203/10-Ч від 12.03.2010р. сторонами встановлено ціну товару у національній валюті - гривні та визначено доларовий еквівалент з прив'язкою до курсу долара США, який діяв на момент її узгодження.

Таким чином, суд апеляційної інстанцій, проаналізувавши положення пунктів 2.1-2.3 договору від 12.03.2010р. №1203/10-4 та складеного додатку № 1 до нього, встановив, що сторони при визначенні ціни договору погодили доларовий еквівалент вартості переданого товару та, відповідно, можливість коригування ціни договору з урахуванням зміни комерційного курсу гривні до долару США станом на момент фактичної сплати покупцем ціни договору, що відповідає положенням ч. 2 ст. 533 ЦК України, якою сторонам надано можливість самостійно встановлювати в договорі порядок визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, а також відповідає принципу свободи договору.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.08.2011р. у справі № 18/2049/11 стягнуто з Селянського фермерського господарства "Криниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" 341466 грн. 50 коп. основного боргу, 45056 грн. 53 коп. пені, 85855 грн. 62 коп. штрафу у вигляді 28 % річних, 4723 грн. 79 коп. витрат з оплати держмита, 191 грн. 16 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, у відповідності до приписів ст.35 ГПК України, при наданні правової оцінки позовним вимогам у даній справі №917/1756/16 має бути враховано обставини, встановлені рішенням суду № 18/2049/11, що набрало законної сили.

Судовою колегією встановлено що в межах розгляду справи № 18/2049/11 судом було встановлено існуючу заборгованість відповідача за поставлений на виконання договору поставки на умовах товарного кредиту від 12.03.2010р. № 1203/10-Ч товар на суму 341466,50 грн., та покладено на останнього обовязок сплати штрафних санкцій за порушення грошового зобовязання щодо своєчасного розрахунку за отриманий ним товар у розмірі 130912,15 грн., а також 4723,79 грн. витрат зі сплати держмита та 1914,16 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм приводить до висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним, як винесення судового рішення про встановлення факту наявності боргу, у звязку з чим саме по собі прийняття господарським судом рішення у справі № 18/2049/11 про задоволення вимог кредитора (позивача у справі) не припиняє зобов'язальних відносин сторін договору поставки на умовах товарного кредиту від 12.03.2010р. № 1203/10-Ч.

Враховуючи зазначені законодавчі приписи, а також те, що між сторонами зобовязання за договором було визначено у валюті (доларах США) і рішенням суду, яке не припиняє зобовязальних відносин між сторонами, було стягнуто з відповідача ціну договору відповідно до № 1 до договору, яким передбачено грошовий еквівалент в іноземній валюті за комерційним курсом гривні до долара США станом на момент укладення договору, позивачем правомірно реалізовано визначене сторонами право на стягнення з відповідача курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору) станом на момент здійснення фактичної оплати вартості отриманого товару.

За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем вказаної заборгованість наступним чином, а саме: у відповідності до довідки ПАТ "Укрсоцбанк" від 21.10.2016р. про перерахування на поточний рахунок ТОВ "Спектр-Агро" коштів наступним чином: 02.10.2013р. 20000,00 грн., 23.10.2013р. 10000,00 грн., 16.09.2016р. - 109209,91 грн. 20.09.2016р. - 70000,00 грн. 28.09.2016р. - 75 149,72 грн.; у відповідності до довідки ПАТ "Укргазбанк" від 29.10.2016р. 27.10.2011р. - 50000,00 грн., 02.11.2011р. - 50000,00 грн., 26.12.2011р.- 20000,00 грн., 19.01.2012р. - 10000,00 грн., 02.04.2012р.- 15000,00 грн., у відповідності до довідки ПАТ "Укрсоцбанк" - 02.10.2012р. - 677,38 грн., 12.02.2016р. 7356,59 грн., 01.09.2016р. - 9900,00 грн. 02.09.2016р.- 10000,00 грн. 14.09.2016р. - 10000,00 грн., 16.09.2016р. 10000,00 грн. (а.с. 26-28).

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Зважаючи на вказані положення вимог чинного законодавства, заборгованість зі сплати судового збору та штрафних санкції в розмірі 135827,10 грн. В межах справи № 18/2049/11 було зараховано в першу чергу, та, відповідно, суму основаного боргу в розмірі 341466,50 грн. відповідачем було погашено, починаючи з 02.04.2012р.

Відповідно до п. 2.3 договору ціна договору, що вказується в рахунку, підлягає розрахунку за формулою: Ц2=Ц1хК2/К1, де Ц2 - ціна договору (її неоплачена частина), що вказується у рахунку; ЦІ - ціна договору (її неоплачена частина), що вказується у Додатку; К1 - комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату укладення договору; К2 - комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату оплати.

Здійснивши перераховано заявленої до стягнення суми курсової різниці ціни договору станом на момент фактичної оплати товару, у відповідності до п. 2.3 договору судова колегія зазначає про наступний розрахунок:

10000,00*8,17(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 23.10.2013р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 10000,00= 200,00 грн.

7356,59*26,60(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 12.02.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 7356,59 = 17140,85 грн.

9900,00*26,70(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 01.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 9900,00 = 23166,00 грн.

10000,00*26,69(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 02.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 10000,00 = 23400,00 грн.

10000,00*26,42(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 14.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 10000,00 = 23000,00 грн.

109209,91*25,87(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 16.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 109209,91 = 243538,10 грн.

10000,00*25,87(міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив 8,17 за 1 долар США станом на 16.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 10000,00 = 22300,00 грн.

70000,00*25,92/8,00 (міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив за 1 долар США станом на 20.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 70000,00 грн. = 157500,00 грн.

75149,72*25,92/8,00 (міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США становив за 1 долар США станом на 28.09.2016р.)/8,00(комерційний курс гривні по відношенню до долара США на дату укладення договору) 75149,72 грн. = 168335,37 грн.

Таким чином, перевіривши правильність нарахування позивачем заявленої до стягнення суми курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору), судова колегія дійшла висновку, що вказаний розрахунок є математично вірним, відповідає формулі нарахування, визначеної умовами укладеного договору та здійснено з урахуванням міжбанківського курсу гривні по відношенню до долара США станом на момент проведення оплати основної заборгованості, що свідчить про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача 678580,32 грн. курсової різниці як таких, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006р. відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що заявник має вважатися таким, що має законні сподівання щодо прибутку відповідно до положення угоди про доларовий еквівалент, що може вважатися правом власності відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Разом з тим, дії Управління можна розцінити як такі, що звели нанівець законні сподівання заявника за договором і позбавляють його, зокрема, умови, на яку він погодився під час укладання угоди.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, необґрунтовано та безпідставно відмовивши в позові щодо стягнення з відповідача курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору) в розмірі 678580,32 грн.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що апеляційна Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" підлягає задоволенню, рішення господарського суду Полтавської області від 11.01.2017р. у справі № 917/1756/16 скасуванню з прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 32-35, 43, 99, 101, п.2 ч.1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 11.01.2017р. у справі №917/1756/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Селянського фермерського господарства "Криниця" (39143, Полтавська область, Козельщанський район, село Пашківка, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська обл., місто Обухів, вул. Промислова, буд. 20, ) 678580,32 грн. курсової різниці, 10178,70 грн. судових витрат за подання позову.

Стягнути з Селянського фермерського господарства "Криниця" (39143, Полтавська область, Козельщанський район, село Пашківка, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (08702, Київська обл., місто Обухів, вул. Промислова, буд. 20, ) 11196,57 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 07.06.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Камишева