ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 920/251/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1506С/3-28) на рішення Господарського суду Сумської області від 10 квітня 2017 року в справі № 920/251/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Путивль Сумської області,

до Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації, м. Путивль Сумської області,

про стягнення 13819,93 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації про стягнення 13819,93 грн заборгованості з відшкодування витрат на перевезення пільгової категорії пасажирів автомобільним транспортом за період з 15.02.2015 по 31.12.2015.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.04.2017 у справі № 920/251/17 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача 13819,93 грн заборгованості з відшкодування витрат на пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на неотримання держаних субвенцій на погашення заборгованості з відшкодування компенсаційних витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом з 15.02.2015 по 31.12.2015. Зазначає, що Законом України «Про держаний бюджет на 2016 рік» субвенція з держаного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян на 2016 рік не передбачена.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.05.2017 о 12:30 год. Вказану ухвалу 13.05.2017 за вих. № 007290 направлено сторонам на адреси, зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Апелянт в судове засідання 30.05.2017 свого представника не направив, 29.05.2017 за вх. № 5569 надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги у відсутності його представника, у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування на відрядження у 2017 році.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надав, свого представника в судове засідання 30.05.2017 не направив.

За змістом ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, адресат вважається повідомленим про час і місце розгляду справи судом, зокрема, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку.

Враховуючи зазначене, а також враховуючи, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з Витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 18), основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

Законом України "Про автомобільний транспорт" визначено безумовний обов'язок перевізника надавати окремим категоріям громадян України пільги на користування наземним транспортом міського та приміського сполучення та безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Зокрема, ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятись від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 та ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт", органи виконавчої влади та місцевого самоврядування зобов'язані забезпечувати компенсацію втрат автомобільному перевізнику внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів та регулювання тарифів відповідно до закону.

Ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно зі ст. 87, ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування суми витрат, понесених внаслідок перевезення пільгових категорій населення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих отримувачам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно з п. 3 цього Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (надалі - головні розпорядники коштів).

У даному випадку головним розпорядником коштів являється Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації (відповідач у справі), до компетенції якого належить відшкодування за рахунок державних субвенцій витрат, понесених перевізником (позивачем) внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що 20.12.2013 між Путивльською районною державною адміністрацією (організатором) та ФОП ОСОБА_1 (первізником) укладено договір № 13-12 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, за умовами якого Організатор надає Перевізнику право на перевезення пасажирів на приміському маршруті "Путивль-Рівне" відповідно до затвердженого паспорту маршруту, а Перевізник позивач зобов'язується надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених цим договором (а.с. 11-12).

На підставі зазначеного договору 15.02.2015 між ФОП ОСОБА_1 (Перевізником), який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 30.05.2000 № 419797, та Управлінням соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації в особі начальника управління (Розпорядником) укладено договір № 2 на відшкодування компенсаційних витрат на пільгове перевезення громадян (а.с. 13).

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 договору від 15.02.2015 № 2 на відшкодування компенсаційних витрат на пільгове перевезення громадян, Перевізник (позивач у справі) здійснює відповідно до чинного законодавства України перевезення пільгової категорії громадян безоплатно за маршрутами, а Розпорядник (відповідач у справі) проводить відшкодування компенсаційних витрат за пільгове перевезення громадян, які користуються пільгами.

Пунктами 2.1, 2.2 зазначеного договору передбачено, що відшкодування компенсаційних витрат за перевезення пільгової категорії громадян Перевізнику здійснюється Розпорядником за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам в межах затверджених обсягів асигнувань при надходженні коштів на рахунки управління по мірі надходження субвенцій з державного бюджету на підставі розрахунку компенсаційних збитків від пільгового перевезення.

Відповідно до п. 3.2 зазначеного договору, Розпорядник зобов'язаний відшкодовувати компенсаційні витрати за перевезення пільгової категорії громадян у відповідності до вимог чинного законодавства в межах затверджених асигнувань та на підставі поданої форми звітності.

Пунктом 7 договору від 15.02.2015 № 2 на відшкодування компенсаційних витрат на пільгове перевезення громадян встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання зобов'язань або закінчення терміну його дії до 31.12.2015.

Відповідно до п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі-Порядку), головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій до 22 числа місяця, що настає за звітним - стосовно компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Згідно з п. 6 Порядку, фінансові органи районних держадміністрацій на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів України та управлінням Державної казначейської служби, до 25 числа місяця, що настає за звітним - стосовно компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Управління Державної казначейської служби щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно з зазначеними реєстрами.

Згідно з п. 7 Порядку, щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті для відповідних місцевих бюджетів.

Відповідно до п. 8 Порядку, управління соціального захисту населення здійснюють у 5-тиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

З наданого позивачем до позовної заяви акту звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, станом на 01.01.2016 форми № 3 (а.с. 14) вбачається, що протягом 2015 року позивач надав послуги з перевезення автомобільним транспортом окремих категорій громадян на пільгових умовах на загальну суму 84299,36 грн. Відповідач частково компенсував позивачеві витрати за надані ним послуги по перевезенню пільгової категорії громадян на суму 70479,43 грн. Станом на 01.01.2016 у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 13819,93 грн. Зазначений акт звіряння розрахунків підписаний уповноваженими представниками сторін та засвідчений їх печатками.

На момент прийняття місцевим господарським судом рішення від 10.04.2017 відповідач свої зобов'язання за договором від 15.02.2015 № 2 на відшкодування компенсаційних витрат на пільгове перевезення громадян у повному обсязі не виконав, витрати позивача з надання послуг з перевезення автомобільним транспортом окремих категорій громадян на пільгових умовах в сумі 13819,93 грн не відшкодував, що підтверджує відповідач в апеляційній скарзі.

В обгрунтування не проведення в повному обсязі відшкодування позивачу витрат за послуги з перевезення автомобільним транспортом окремих категорій громадян на пільгових умовах за 2015 рік відповідач посилається на відсутність відповідних видатків в Державному Бюджеті на 2016 рік.

Судова колегія відхиляє посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування, оскільки відсутність асигнувань не є підставою для звільнення відповідача від виконання грошового зобов'язання по компенсації наданих позивачем додаткових соціальних гарантій окремим категоріям громадян.

За приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України, відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним

чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат на надання послуг з перевезення автомобільним транспортом окремих категорій громадян на пільгових умовах в сумі 13819,93 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 10 квітня 2017 року в справі № 920/251/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.