РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017Справа №910/6844/17

За позовом Дочірнього підприємства "Клінічний Санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"

про стягнення 170 359,25 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Самусь О.В. - представник за довіреністю б/н від 18.05.17

від відповідача не з'явився

У судовому засіданні 31.05.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірньє підприємство "Клінічний Санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" про стягнення 170 359,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору № 300/10 від 30.04.2010 та договору № № 246 від 01.01.2016 Дочірнім підприємством "Клінічний Санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (надалі - Позивач) було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (надалі - Відповідач) послуги щодо розміщення на своїй території обладнання базової станції (надалі- обладнання) та утримання його в робочому стані на умовах цього договору, що підтверджується підписаними актами надання послуг. За доводами позивача, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати вартості наданих послуг, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 170 359,25 грн., з яких: 125 000, 00 грн. - основний борг; 4 058,10 грн. - 3% річних; 24 400,30 грн. - інфляційні втрати; 16 900,85 грн. - заборгованість за компенсацію витрат по електроенергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6844/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 31.05.2017.

У судове засідання, призначене на 31.05.2017, з'явився представник позивача, який надав документи на виконання вимог ухвали суду, що були долучені до матеріалів справи, підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 806, з якого вбачається, що ухвала про порушення провадження у справі була отримана відповідачем 19.05.2017.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30 квітня 2010 року між Дочірнім підприємством "Клінічний Санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (надалі - виконавець, позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (надалі - замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг № 300/10 (надалі - договір), за умовами якого виконавець надає послуги щодо розміщення на своїй території, що знаходиться за м. Київ, Столичне шосе, 27 км., обладнання базової станції (надалі- обладнання) та утримання його в робочому стані на умовах цього договору, а замовник здійснює оплату за отримані послуги та компенсує виконавцю вартість спожитої електричної енергії (п.1.1. договору).

Згідно п. 2.3.1. договору замовник зобов'язався відповідно до умов договору своєчасно здійснювати платежі за отримані послуги та сплачувати вартість спожитої електроенергії.

Відповідно до п. 3.1. договору щомісячна плата за отримані послуги складає 4000,00 грн., у тому числі ПДВ. Виконавець починає нарахування плати за послуги з дати підписання даного договору.

Оплату за отримані послуги замовник здійснює на підставі рахунків, наявності підписаних між сторонами актів виконаних робіт за період, коли надавались послуги (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що замовник також відшкодовує виконавцю витрати на електроенергію, яка витрачається на обслуговування обладнання, за показниками окремо встановленого лічильника, на підставі рахунків, що виставляються виконавцем.

За умовами п. 3.4. договору замовник сплачує за рахунками протягом 10 днів з моменту їх отримання шляхом банківського переведення коштів на банківський рахунок виконавця.

Відповідно до п. 8.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін та діє до 31 грудня 2010 року.

Додатковими угодами до договору термін дії неодноразово продовжувався та додатковою угодою № 5 від 31.12.2014 був встановлений до 31.12.2015 року.

31.12.2015 сторони підписали Акт припинення надання послуг до договору про надання послуг № 300/10 від 30.04.2010 року, яким підтвердили припинення надання виконавцем послуг та повернення обладнання замовнику. Крім того, у п. 2 вказаного Акту було встановлено, що на момент підписання акту до договору замовник має заборгованість перед виконавцем по сплаті за надані послуги по розміщенню обладнання в сумі 48 000,00 грн. та компенсації витрат за спожиту електроенергію в сумі 9 777,66 грн., яку зобов'язується погасити.

01 січня 2016 року між сторонами укладено договір № 246 про надання послуг (надалі- договір № 2), відповідно до якого виконавець надає замовнику послуги зі строкового розміщення телекомунікаційного обладнання замовника та надає інші послуги згідно даного договору, а замовник здійснює оплату виконавцеві за надання таких послуг.

Цією ж датою сторони підписали Акт готовності до Договору № 264, яким підтвердили, що виконавець розташував все обладнання замовника, згідно договору № 2 та за місцем його розташування. З моменту підписання цього Акту виникають обов'язки виконавця щодо надання послуг за договором та обов'язки замовника щодо сплати отриманих послуг.

Пунктом 3.1.договору № 2 передбачено, що плата за один місяць надання послуг, згідно даного договору, складає 5 400,00 коп., в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 3.2. договору плата здійснюється замовником шляхом банківського переказу коштів на рахунок виконавця, згідно даного договору, до 20 числа поточного місяця.

За твердженням позивача, спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг та компенсації витрат за спожиту електроенергію за договорами № 300/10 від 30.04.2010 року та № 246 від 01.01.2016 року, внаслідок чого у останнього в період з березня 2014 року по березень 2017 року виникла заборгованість перед позивачем за розміщення обладнання на загальну суму 125 000,00 грн. та заборгованість за компенсацію витрат по електроенергії на загальну суму 16 900,00 грн., що нарахована в період з червня 2015 по березень 2017 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договорів № 300/10 від 30.04.2010 року та № 246 від 01.01.2016 року було надано відповідачу послуги щодо розміщення та утримання обладнання відповідача, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками господарюючих суб'єктів Актами наданих послуг та Актами звірки по використанню електроенергії.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що згідно п. 3.4. договору № 300/10 замовник сплачує за рахунками протягом 10 днів з моменту їх отримання шляхом банківського переведення коштів на банківський рахунок виконавця, а згідно п. 3.2. договору № 246 плата здійснюється замовником шляхом банківського переказу коштів на рахунок виконавця, згідно даного договору, до 20 числа поточного місяця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи строки оплати, зазначені у вказаних договорах, строк виконання грошових зобов'язань відповідача по оплаті за надані послуги на момент вирішення спору настав.

Відповідно до умов договорів замовник зобов'язався своєчасно здійснювати платежі за отримані послуги та сплачувати вартість спожитої електроенергії.

Проте, відповідач в порушення покладеного на нього законом та договорами обов'язку по оплаті наданих послуг та витрат по електроенергії не здійснив належним чином розрахунку, у зв'язку з чим станом на момент вирішення спору у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 125 000,00 грн. за розміщення обладнання та 16 900,00 грн. за компенсацію витрат по електроенергії.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується довідкою про заборгованість станом на 31.05.2017, наданими до позовної заяви розрахунками, а також підписаним з боку відповідача Актом про припинення надання послуг від 31.12.2015.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договорами про надання послуг належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за надані послуги по розміщенню обладнання у розмірі 125 000,00 грн. та компенсацію витрат за електроенергію у розмірі 16 900,85 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 4 058,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 400,30 грн., слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 4 058,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24 400,30 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (01001, м. Київ, вул.. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А; ідентифікаційний код 30753866) на користь Дочірнього підприємства "Клінічний Санаторій "Жовтень" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (03084, м. Київ, Конча-Заспа, вул. Столичне шосе, 27 км; ідентифікаційний код 02583744) суму основного боргу за розміщення обладнання у розмірі 125 000 (сто двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп., суму заборгованості за компенсацію витрат по електроенергії у розмірі 16 900 (шістнадцять тисяч дев'ятсот) грн. 85 коп., 3 % річних у розмірі 4 058 (чотири тисячі п'ятдесят вісім) грн. 10 коп., інфляційні втрати у розмірі 24 400 (двадцять чотири тисячі чотириста) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 2 555 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 39 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.2017

Суддя Пукшин Л.Г.