ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року Справа № 904/4879/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

позивач: ОСОБА_1, паспорт АН № 405319 від 28.07.2005 р., ;

представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року у справі № 904/4879/17

за позовом ОСОБА_1, м. Дніпро

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_2, м. Дніпро

про визнання противоправною бездіяльність та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулась ОСОБА_1, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу «Банківська класика» №В21-17224/Т/630991 від 07.08.2014 року;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_2 включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві АКТАБАНК за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу №В21-17224/Т/630991 від 07.08.2014р року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року по справі №904/4879/17 (суддя Петренко І.В.) у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивач не є субєктом господарювання, а спір не є корпоративним, у звязку з чим спір не підвідомчій господарським судам України.

Не погодившись із вказаною ухвалою господарського суду ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та передати справу на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції через невірне застосування норм процесуального права та висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, ненадання оцінки роздруківки з офіційного веб-порталу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що вказує на наявність процедури ліквідації банку, дійшов до хибного висновку щодо відсутності господарської юрисдикції даної справи, внаслідок чого помилково відмовив у прийнятті позовної заяви.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.05.2017 року

прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 01.06.2017 року.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 01.06.2017 року не зявилися.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваної ухвали, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.

01.06.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач посилався на те, що 07 серпня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК», в особі Начальника регіонального центра №21 Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу «Банківська класика» №В21-17224/Т/630991, за умовами якого, відповідно до пункту 1.1 вкладник передає до Банку, а Банк приймає грошові кошти в сумі 126500,00 грн. терміном на 1 місяць з 07.08.2014р. по 07.09.2014р. під 18,00 % річних.

07 серпня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» в особі начальника регіонального центра №21 ОСОБА_4 був укладений договір банківського рахунку про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи №В21-055/Т/630991, за умовами якого відповідно до пункту 1.1 Банк відкриває Клієнту поточний рахунок №0991 в гривнях та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

07.08.2014 року на депозитний рахунок позивача №0991 по Договору №В2117224/Т/630991 від 07.08.2014р. були зараховані кошти в розмірі 126 500,00 грн., які надійшли з рахунку позивача №0991 з призначенням платежу «Залучення коштів на депозит, №В21-17224/Т/630991 від 07.08.2014р.

Постановою Правління Національного банку України від 16.09.2014 року №576 «Про віднесення ПАТ «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних» віднесено банк до відповідної категорії, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення №90, яким розпочата процедура виведення Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» з ринку шляхом запровадження з 17.09.2014р. по 17.12.2014р. тимчасової адміністрації та призначення відповідача уповноваженою особою , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «АКТАБАНК».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.12.2014р. № 144 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» на один місяць по 17.01.2015 року включно.

Відповідно до офіційного повідомлення, зробленого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на офіційному сайті Фонду, Постановою Правління Національного банку України від 15.01.2015 року № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від

року № 6 «Про початок процедури ліквідації ОСОБА_5 та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК» (далі - ОСОБА_5) з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_5 провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 (далі - відповідач, або уповноважена особа Фонду) строком на 1 рік з 16.01.2015 по 15.01.2016 включно.

Позивач листом від 26 березня 2015 року звернулась до відповідача із заявою про виплату гарантованого вкладу, що надійшла до відповідача 30 березня 2017 року, однак відповіді від останнього не отримав.

Відповідного повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу «Банківська класика» №В21-17224/Т/630991 від 07.08.2014р. позивач не отримував. Вважає, що правові підстави для не включення позивача до переліку вкладників ОСОБА_5 - відсутні, а тому така бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу «Банківська класика» №В21-17224/Т/630991 від 07.08.2014р., на думку позивача, суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправною бездіяльністю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року по справі №904/4879/17 у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви суд першої інстанції послався на приписи статей 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України, статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №10 та застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 09.11.2016р. по справі №727/764/15-ц, через які дійшов до висновку, що справа не підсудна господарському суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України судця відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі: справи про банкрутство (п. 2 ч. 1); справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника (п. 7 ч. 1).

За положенням ст. 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених ним Законом.

Справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцем проживання боржника - фізичної особи. (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про відмовлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

За ч. 3 та 4 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином. виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Висновок щодо застосування раніше наведених норм процесуального права в процедурі ліквідації неплатоспроможного банку при розгляді вимог до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наведено у постановах Верховного Суду України постанові від 16 лютого 2016 року справа № 21-4846а 15 та інших, серед яких, слід звернути увагу на постанову від 15 червня 2016 року по справі 21-286а 16 (унікальний номер справи № 826/20410/14), де колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначила, що вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати в господарських справах Верховного Суду України на спільному засіданні вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) вказала, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-111 «Про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону № 4452-V1 та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

За вимогою ст. 111-28 ГПК України - висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт. що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування юрм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В той же час, у постанові Верховного суду України від 09.11.2016 року у справі за № 6-2309цс16, на яку посилався суд першої інстанції, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійсно дійшла до висновку, що справа за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України розгляд справи не віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою, що виходячи із описової частини вищезазначеної постанови Верховного суду України від 09.11.2016 року у справі за № 6-2309цс16 на момент розгляду справи банк не знаходився в стані ліквідації.

Отже, саме наявність стану ліквідації банківської установи є показником, який розмежовує юрисдикцію спорів до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб між загальною та господарською юрисдикцією.

Як виходить із роздруківки з офіційного веб-порталу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка додавалась до позову, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 року № 6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК»

Таким чином, наведене вказує саме на господарську юрисдикцію цього спору.

За приписами ч. ч. 1 і 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, є підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про непідвідомчість даного спору господарським судам України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що не відповідає нормам процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року у справі № 904/4879/17 необхідно скасувати, матеріали справи направити для розгляду до господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Апелянтом за подання до суду апеляційної скарги відповідно до Закону України "Про судовий збір" було сплачено судовий збір у сумі 1 600,00 грн. (а.с. 11).

Пункт 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що у постанові в разі скасування чи зміни рішення повинно бути зазначено, зокрема, про новий розподіл судових витрат.

Однак, згідно роз'яснень, наданих в п. 4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 81, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Дніпро задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року у справі № 904/4879/17 скасувати.

Справу № 904/4879/17 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_2 про визнання противоправною бездіяльність та зобовязання вчинити дії передати на розгляд господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 06.06.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін