номер провадження справи 18/52/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 справа № 908/802/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61001, АДРЕСА_1)

до відповідача командитного товариства "Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов" і Компанія" (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 13)

про стягнення 70100,00 грн. та 33924,40 грн. основного боргу за заявкою № 04/11 від 04.11.2016 р. та заявкою № 7 від 10.10.2016 р., 698,18 грн. та 461,35 грн. 3% річних, 2989,57 грн. та 2140,76 грн. втрат від інфляції грошових коштів

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 12.04.2017 звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до командитного товариства "Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов" і Компанія" про стягнення 70100,00 грн. та 33924,40 грн. основного боргу за заявкою № 04/11 від 04.11.2016 та заявкою № 7 від 10.10.2016 відповідно, 698,18 грн. та 461,35 грн. 3% річних, 2989,57 грн. та 2140,76 грн. втрат від інфляції грошових коштів за договором-дорученням № 11-01/16 від 11.01.2016 про надання послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 70100,00 грн. за заявкою № 04/11 від 04.11.2016 та 33924,40 грн. основного боргу за заявкою № 7 від 10.10.2016. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання, враховуючи положення договору та норми чинного законодавства, позивачем нараховані до стягнення 3% річних та інфляційні втрати. Крім того, позивач просив стягнути на його користь витрати, понесені на правову допомогу у сумі 9000,00 грн., сплачені позивачем за надання послуг адвоката, пов'язаних з підготовкою документів у розгляді даної справи. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 610, 615, 625, 909, 929 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 193, 265 ГК України.

Ухвалою суду від 14.04.2017 порушено провадження у справі № 908/802/16, присвоєно справі номер провадження 18/52/17, судове засідання призначене на 25.05.2017. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документальними доказами та закінчений 25.05.2017, судом прийнято рішення.

До суду 22.05.2017 від позивача надійшли оригінали документів, витребуваних судом, нормативно-правове обґрунтування позову та обґрунтування розрахунку заборгованості. Позивач у судове засідання не з'явився.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, правом надати відзив на позов не скористався, представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився. Згідно п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. Ухвалу від 14.04.2017 про порушення провадження у справі відповідач отримав 24.04.2017, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштової кореспонденції, та мав достатньо часу на підготовку до розгляду справи та обґрунтування своїх заперечень за їх наявності.

Оскільки всі учасники судового процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте сторони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 25.05.2017 за відсутності представників сторін.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Командитне товариство "Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов" і Компанія" (довіритель, відповідач у справі) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (повірений, позивач у справі) 11.01.2016 уклали договір-доручення № 11-01/16 про надання послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню (надалі - договір), відповідно до якого довіритель (замовник або його довірена особа) доручив повіреному за винагороду здійснити пошук та підбір перевізників (перевізників або його довірених осіб), з метою забезпечення автотранспортними засобами довірителя для здійснення перевезення у міжнародному автомобільному сполученні, а також по території України (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору повірений, що діє по дорученню довірителя, в межах даного договору-доручення, надає послуги по пошуку та підбору перевізників або їх довірених осіб.

Пунктом 1.4 договору визначено, що предметом цього договору є надання повіреним довірителю посередницьких експедиційних послуг по організації та виконанню автомобільних перевезень вантажів у міжнародних напрямках, а також інших супутніх послуг.

Згідно п. 1.5 договору конкретний перелік послуг та інформація про них вказується у заявці на транспортно-експедиційне обслуговування (далі заявка), узгодженій обома сторонами в порядку, передбаченому цим договором, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Як зазначено у п. 1.7 договору довіритель повинен повідомити повіреному письмово Заявкою, що передається факсимільним/електронним зв'язком, про необхідність перевезення вантажів не пізніше, ніж за 3 календарних днів до запланованої дати виконання доручення. Заявка містить наступну інформацію: відомості про заявлену послугу, вимоги до типу рухомого транспорту, найменування, характер та вага вантажу з зазначенням його особливостей (небезпечність, габарити, важковаговитість); час та дату надання транспорту під завантаження, строк доставки вантажу, вартість послуг транспортування, порядок оплати, найменування та адресу вантажовідправника та вантажоотримувача (місце доставки вантажу) із зазначенням контрактних телефонів, в тому числі мобільних телефонів водіїв; маршрут слідування; прикордонний перехід; іншу інформацію, необхідну для надання послуг. Оригінал заявки протягом доби відправляється повіреному.

Повірений узгоджує протягом одного робочого дня Заявку: вказує в Заявці найменування повіреного; П.І.П., паспортні дані водія, вид (марку та/або модель) та номер автотранспорту повіреного шляхом дозаповнення Заявки, підписання її уповноваженою особою, надання печатки та передачі довірителю по факсу (п. 1.8 договору).

При цьому пунктом 1.10 Договору сторонами визначено, що умови, викладені в Заявці, мають переважне право по відношенню до умов укладеного договору.

Пунктом 2.1.16 договору передбачено, що повірений зобов'язаний надати довірителю після надання послуг рахунок на оплату, Акт виконаних робіт, податкову накладну, оригінал міжнародної автомобільної накладної (СМR) та інші документи, передбачені договором та нормами діючого законодавства.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата транспортно-експедиційних послуг здійснюється довірителем в безготівковій формі в гривні, на підставі факсимільної копії рахунку. Згідно пункту 3.2. договору вартість послуг встановлюється у додатку (Заявці) до даного договору, підписаному сторонами. Пунктом 3.3 встановлено, що відповідач зобов'язаний здійснити оплату в строк від 3 до 5 банківських днів, після розвантаження автомобіля, якщо інше не вказано в додатку (Заявці) до даного договору.

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2016. Якщо одна із сторін чи обидві сторони не виконують чи неналежним чином виконують свої зобов'язання по цьому договору строк його дії продовжується до моменту належного виконання зобов'язання винуватою стороною.

Відповідно до договору № 11-01/16 від 11.01.2016 позивачем 10.10.2016 отримано від відповідача заявку № 7, відповідно до якої завантаження має відбутись 10.10.2016 за визначеною у заявці адресою у Словенії. Маршрут: Чехія, Словаччина - Україна. Строк доставки (на термінал) - 17.10.2016, розвантаження за адресою: Україна, м. Запоріжжя. Відповідно до Заявки місцем розмитнення вантажу визначено м. Дніпропетровськ. В Заявці обумовлено форму та строки оплати за надані послуги, а саме: вартість послуг становила еквівалент 1420 євро в гривні за курсом НБУ на день оплати, строком до 10 банківських днів після прибуття автомобіля до терміналу. Послуги з перевезення вантажу мають виконуватись автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2. У Заявці визначено додаткові умови: нормативний час на завантаження/митне оформлення - 1 робочий день, нормативний час на розмитнення - 1+1 робочий день; при оформленні Заявки виставляється попередній рахунок по курсу НБУ на день складання рахунку. У разі зміни курсу валют євро до гривні на день підсумкової оплати рахунку, останній коректується по курсу НБУ на день оплати у повному об'ємі.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 11-01/10 від 11.10.2016 на суму 40924,40 грн.

Позивачем взяті на себе зобов'язання з надання послуг виконанні в повному обсязі, вантаж у встановлені строки (11.10.2016 - дата завантаження, 17.10.2016 - дата доставки) та пункт було доставлено, без заперечень відповідача, що підтверджується СМR серії SК № 2599011.

Сторонами 18.10.2016 підписано Акт № 18-01/10 здавання-приймання виконаних послуг (наданих послуг) до договору-доручення № 11-01/16 про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування від 11.01.2016, відповідно до якого відповідач підтвердив надання йому позивачем послуг з транспортно-експедиційного обслуговування по маршруту Словаччина (м. Кошице) -Україна (м. Запоріжжя) автомобільним транспортом ІVЕСО НОМЕР_7 причеп номер НОМЕР_3 на загальну суму 40924,40 грн., з урахуванням послуг на експедиційну винагороду - 500 грн. Претензій по об'єму, якості та строкам виконаних робіт (наданих послуг) сторони один до одного не мають.

Відповідно до СМR серії SК № 2599011, вантаж розмитнено 17.10.2016, про що свідчить відбиток печатки Дніпропетровської митниці ДФС України, а тому, відповідно до умов договору та Заявки № 7 від 10.10.2016, остаточний строк виконання відповідачем свого зобов'язання щодо сплати послуг позивачу є 31.10.2016 включно.

Відповідач 15.11.2016 платіжним дорученням № 6800 здійснив платіж за організацію перевезення вантажу згідно рахунку № 11-01/10 від 11.10.2016 у сумі 2000,00 грн., а також 04.01.2017 платіжним дорученням № 5 - у сумі 5000,00 грн.

Крім того, відповідно до договору № 11-01/16 від 11.01.2016 позивачем 04.11.2016 отримано від відповідача заявку № 04/11, в якій викладено умови надання позивачем послуг та викладено відомості про найменування, характер та вагу вантажу, час та дату надання транспорту під завантаження, строк доставки вантажу, вартість послуг транспортування, порядок оплати, найменування та адресу вантажовідправника та вантажоотримувача, контракті телефоні та інше. Отримавши заявку позивачем визначено транспортний засіб, який буде надавати послуги з перевезення та контактні данні водія, після чого Заявку повернуто відповідачу.

Відповідно до Заявки завантаження повинно відбутись 08.11.2016 за адресою: м. Запоріжжя, Днепропетровське шосе, 13; строк доставки вантажу - 08.12.2016, розвантаження за адресою: м. Петропавловськ (Казахстан); надається нормативний час 48 год. на завантаження/затаможку та 48 год. на розмитнення/вивантаження; форма та строки оплати: безготівкова, передоплата 50% в день затаможення, 50% перед вивантаженням; факсимільна копія даного документу має силу оригіналу; вартість послуг 170100,00 грн.

Згідно умов заявки, суд робить висновок, що завантаження та затаможка, так само як і розмитнення та вивантаження є тотожними поняттями.

На виконання умов заявки 07.11.2016 позивачем подано під завантаження обумовлений у заявці транспортний засіб ДАФ номер НОМЕР_4, з причепом номер НОМЕР_5, 29.12.2016 вантаж передано вантажоотримувачу, що підтверджується відповідною відміткою на CMR серії А № 598546.

Скориставшись правом, наданим повіреному по дорученню довірителя від свого імені самостійно укладати договори та здійснювати розрахунки з перевізниками та іншими третіми особами, які забезпечують здійснення перевезення згідно умов договору та узгодженої заявки, що передбачене п. 2.3.3 договору, позивач 04.11.2016 для виконання заявки № 04/11 від 04.11.2016 уклав з ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» (перевізник) договір № 04/11/2016-П про надання послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню.

Позивачем та ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» 29.12.2016 підписано акт здачі-приймання транспортно-експедиційних послуг про те, що на підставі договору № 04/11/2016-П від 04.11.2016, заявки № 04/11 від 04.11.2016, рахунків № 166 від 18.11.2016, № 188 від 15.12.2016 перевізником виконані транспортно-експедиційні послуги на суму 103903,00 грн.

Сторонами у справі 10.01.2017 підписано акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 10-01-17, згідно якого сторони визнали надання послуг з організації перевезення вантажу з м. Запоріжжя (Україна) до Петропавловська (Казахстан); загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) складає 170100,00 грн. без ПДВ; послуги надані в повному обсязі та в обумовлені сторонами строки; сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до СМR серії А № 598546, вантаж завантажено у місті Запоріжжя 07.11.2016, розмитнено 29.12.2016 у м. Петропавловськ (Казахстан), про що свідчить відбиток печатки на накладній, а тому, відповідно до умов договору та Заявки № 04/11 від 04.11.2016, 50% суми позивач мав сплатити, згідно заявки, у день завантаження - 08.11.2016, 50% перед вивантаженням, тобто 29.12.2016.

Відповідач 09.12.2016 платіжним дорученням № 7038 здійснено платіж за організацію перевезення вантажу згідно рахунку № 08-11-16 від 08.11.2016 у сумі 80000,00 грн., а також 29.12.2016 платіжним дорученням № 7349 - у сумі 20000,00 грн.

Відповідач зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати отриманих за договором № 11-01/16 від 11.01.2016 послуг з організації перевезення вантажу згідно заявки № 7 від 10.10.2016 у сумі 33924,40 грн. та № 04/11 від 04.11.2016 у сумі 70100,00 грн. не здійснив, чим порушив умови договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманих послуг, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Статтею 931 ЦК України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути, у тому числі міжнародна автомобільна накладна (СМR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, а також заявки до нього, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо їх виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати наданих позивачем послуг у сумі 33924,40 грн. згідно заявки № 7 від 10.10.2016 та у сумі 70100,00 грн. згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016, у встановлений заявками строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 104024,40 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих послуг позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 461,35 грн. згідно заявки № 7 від 10.10.2016: за період з 31.10.2016 по 15.11.2016 за 15 днів у сумі 50,45 грн., з 15.11.2016 по 03.01.2017 за 50 днів у сумі 159,96 грн., з 04.01.2017 по 04.04.2017 за 90 днів у сумі 250,94 грн., а також 2140,76 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2016 по березень 2017.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 698,18 грн. згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016: за період з 08.11.2016 по 09.12.2016 за 31 день у сумі 216,57 грн., з 09.12.2016 по 29.12.2016 за 20 днів у сумі 8,30 грн., з 29.12.2016 по 04.04.2017 за 96 днів у сумі 553,09 грн., а також 2989,57 грн. інфляційних втрат за період з грудня по 04.04.2017.

Суд при розгляді справи, а саме: вимог про стягнення інфляційних втрат по заявці № 04/11 від 04.11.2016 виходив із заявленої суми, що зазначена в прохальній частині позову - 2989,57 грн., а не зазначеної в описовій частині позову (арк. с. 7) та у розрахунку - 3922,26 грн. (арк. с. 13).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних згідно заявки № 7 від 10.10.2016 суд визнав виконаним невірно через допущену помилку при визначенні кількості днів в році, а саме: позивачем не враховано, що 2016 рік є високосним. Також позивачем допущено арифметичні неточності у розрахунку 3% річних у період з 04.01.2017 по 04.04.2017 за 90 днів у сумі 250,94 грн., а саме: у цей період кількість днів прострочення - 91 день, отже, належна до стягнення сума є більшою (253,74 грн.), ніж заявлено до стягнення позивачем (250,94 грн.), внаслідок чого суд дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення 3% річних у цьому періоді у заявленому позивачем розмірі.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги про стягнення 3% річних згідно заявки № 7 від 10.10.2016 за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 460,81 грн., в частині стягнення 0,51 грн. 3% річних у позові відмовляється.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016 суд визнав виконаним невірно через допущені помилки при визначенні кількості днів в році, а саме: позивачем не враховано, що 2016 рік є високосним. Також позивачем до розрахунку помилково включено 08.11.2016. У міжнародній товарно-транспортній накладній CMR серії А № 598546 датою завантаження вантажу є 07.11.2016, в той же час у заявці № 04/11 від 04.11.2016 датою завантаження сторонами визначено 08.11.2016, отже судом при розрахунку початком нарахування 3% річних вважається наступний день від дати, що обумовлена сторонами у додатку до договору № 11-01/16 від 11.01.2016 (заявці № 04/11 від 04.11.2016), тобто - 09.11.2016.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги про стягнення 3% річних згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016 за вказаний позивачем період задовольняються в частині стягнення 770,51 грн., в частині стягнення 7,47 грн. 3% річних у позові відмовляється.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В розрахунку втрат від інфляції, доданому до позовної заяви, яку, згідно поштового штемпеля на конверті, надіслано до суду 06.04.2017, вказано період нарахування втрат від інфляції, згідно заявки № 7 від 10.10.2016, з 01.11.2016 по 31.03.2017, тобто по березень 2017 року включно, та, згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016, з грудня 2016 року по 04.04.2017, тобто по березень 2017 року включно, а також включено чотири дні квітня 2017 року. Позовну заяву зі вказаним розрахунком надіслано позивачем суду 06.04.2017, в той час як повідомлення Державної служби статистики України про розмір індексу споживчих цін на березень 2017 року офіційно відбулось 07.04.2017.

За таких обставин, нарахування позивачем втрат від інфляції за березень 2017 року станом на 05.04.2017 р. є необґрунтованим.

Правомірним, в даному випадку, згідно заявки № 7 від 10.10.2016 є період нарахування листопад-грудень 2016 на суму зобов'язання 38924,40 грн., та період нарахування січень-лютий 2017 на суму зобов'язання 33924,40 грн., враховуючи існуючу заборгованість на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, та часткові оплати.

Згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016 правомірним є період нарахування січень-лютий 2017 року на суму зобов'язання 70100,00 грн., враховуючи існуючу заборгованість на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, та часткові оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за допомогою інформаційної системи "Законодавство", суд встановив, що їх розмір складає 1773,40 грн. згідно заявки № 7 від 10.10.2016 (позивачем заявлено 2140,76 грн.) та 1479,81 грн. згідно заявки № 04/11 від 04.11.2016 (позивачем заявлено 2989,57 грн.).

Враховуючи викладене, до стягнення підлягає сума 3253,21 грн. втрат від інфляції, в частині стягнення суми 1877,12 грн. відмовляється.

Отже, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Позивач також просив стягнути на його користь судові витрати у вигляді витрат, понесених на правову допомогу, в розмірі 9000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише у тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також у тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника та повноваження адвоката підтвердженні відповідними документами.

Відповідно до приписів 6.5 постанови Пленуму вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних із сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх витрат на послуги адвоката позивач посилається на договір про надання правової допомоги від 01.03.2017 р., укладений з адвокатом ОСОБА_2, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 1320 від 13.07.2005. Згідно з цим договором адвокат зобов'язався надати правову допомогу позивачу за позовом до командитного товариства "Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов" і Компанія" про стягнення заборгованості за договором-дорученням № 11-01/16 від 11.01.2016 р. Позивачем та адвокатом ОСОБА_2 23.03.2017 підписано акт про надання послуг на правову допомогу по договору про надання правової допомоги від 01.03.2017.

В якості доказів понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем надано оригінал чеку про оплату послуг адвоката № 17 від 24.03.2017 на суму 9000,00 грн.

За приписами п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Враховуючи той факт, що заявлені позовні вимоги задоволенні частково, то і витрати на послуги адвоката, у відповідності до ст. 49 ГПК України, мають покладатись на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає суму 8852,71 грн.

З огляду на те, що господарським судом має враховуватись співрозмірність витрат на послуги адвоката, обставини даної справи, час, витрачений адвокатом на підготовку матеріалів позовної заяви (загальний час підготовки складає вісім годин згідно акту наданих послуг), вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні; тривалість розгляду і складність справи, суд дійшов висновку про завищення розміру послуг адвоката. За таких обставин, суд вважає за можливе обмежити розмір відшкодування позивачу витрат на послуги адвоката до 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Крім того, судом виявлено, що при поданні позову до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн., тоді як розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання цього позову, складає 1654,71 грн. (110314,26 грн. х 1,5%). Таким чином, недоплачена сума судового збору у розмірі 54,71 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з командитного товариства "Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов" і Компанія" (69069, м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 13, ідентифікаційний код 05755559) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61001, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_6) 104024,40 (сто чотири тисячі двадцять чотири грн. 40 коп.) основного боргу, 1231,32 грн. (одну тисячу двісті тридцять одну грн. 32 коп.) 3% річних, 3253,21 грн. (три тисячі двісті п'ятдесят три грн. 21 коп.) інфляційних втрат, 1627,63 грн. (одну тисячу шістсот двадцять сім грн. 63 коп.) судового збору та 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) витрат на оплату послуг адвоката. Видати наказ.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61001, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_6) в дохід Державного бюджету України (Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030101, Банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, код за , № рахунку 3007) 54,71 грн. (п'ятдесят чотири грн. 71 коп.) судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 02 червня 2017 року.

Суддя В.В. Носівець