ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.06.2017 р. Справа№ 914/2016/14

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали скарги на дії органу Державної виконавчої служби Приватного підприємства «Мірт» від 09.03.2017 року за вх. № 1091/17 у справі № 914/2016/14

за позовом (скаржника): Приватного підприємства «Мірт» (м. Львів)

до відповідача (боржника): Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна фінансова інспекція у Львівській області (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області (м. Львів)

субєкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (м. Львів)

про: стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Думин В.Я.

Представники:

від позивача (скаржника): Не зявився.

від відповідача (боржника): ОСОБА_1 довіреність № 05-121 від 20.04.2017 року.

від третьої особи 1: Не зявився.

від третьої особи 2: Не зявився.

від субєкта оскарження: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства Мірт (м. Львів) до Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.04.2015 року по справі № 914/2016/14 уточнені позовні вимоги задоволено.

27.02.2017 року за вх. № 861/17 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано скаргу Приватного підприємства «Мірт» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у справі № 914/2016/14.

Ухвалою суду від 27.02.2017 року скаргу Приватного підприємства «Мірт» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у справі № 914/2016/14 повернуто без розгляду.

09.03.2017 року за вх. № 1091/17 на розгляд Господарського суду Львівської області повторно подано скаргу Приватного підприємства «Мірт» на дії органу державної виконавчої служби у справі № 914/2016/14.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.03.2017 року скаргу на дії органу державної виконавчої служби прийнято до розгляду і призначено на 16.03.2017 року.

Однак, 13.03.2017 року за вх. № 262/17-01 Приватним підприємством «Мірт» подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 року у справі № 914/2016/14 на скаргу Приватного підприємства «Мірт» від 27.02.2017 року за вх. № 861/17 на дії органу Державної виконавчої служби.

29.03.2017 року за вх. № 337/17-01 Приватним підприємством «Мірт» подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.03.2017 року у справі № 914/2016/14.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року (головуючий Бонк Т.Б., судді Бойко С.М., Якімець Г.Г.) ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 року у справі № 914/2016/14 залишено без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Мірт» від 13.03.2017 року без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року (головуючий Бонк Т.Б., судді Бойко С.М., Якімець Г.Г.) апеляційну скаргу Приватного підприємства «Мірт» від 27.03.2017 року задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.03.2017 року у справі № 914/2016/14 скасовано і справу передано на розгляд Господарського суду Львівської області.

11.04.2017 року за вх. № 567/17 справу було повернуто до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 21.04.2017 року провадження у справі поновлено і призначено до розгляду на 26.04.2017 року. Ухвалою суду від 26.04.2017 року розгляд скарги відкладено до 16.05.2017 року, в звязку з відсутністю представників позивача (скаржника) та третіх осіб 1, 2. Ухвалою суду від 16.05.2017 року розгляд скарги відкладено до 01.06.2017 року, в звязку з відсутністю представників відповідача, субєкта оскарження та третіх осіб 1, 2.

Позивач (скаржник) вимог ухвали суду про поновлення провадження від 21.04.2017 року, про відкладення від 26.04.2017 року, від 16.05.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 455 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 18.05.2017 року, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Відповідач (боржник) вимог ухвали суду про поновлення провадження від 21.04.2017 року, про відкладення від 26.04.2017 року, від 16.05.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

15.05.2017 року за вх. № 17160/17 відповідач подав пояснення по справі.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про поновлення провадження від 21.04.2017 року, про відкладення від 26.04.2017 року, від 16.05.2017 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 455 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 18.05.2017 року, а явка третьої особи 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про поновлення провадження від 21.04.2017 року, про відкладення від 26.04.2017 року, від 16.05.2017 року виконала частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 455 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 18.05.2017 року, а явка третьої особи 2 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

26.04.2017 року за вх. № 15347/17 третя особа 2 подала пояснення на скаргу.

Субєкт оскарження вимог ухвали суду про поновлення провадження від 21.04.2017 року, про відкладення від 26.04.2017 року, від 16.05.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 455 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 18.05.2017 року, а явка субєкта оскарження була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

26.04.2017 року за вх. № 15335/17 субєкт оскарження подав копії завірених матеріалів виконавчого провадження.

26.04.2017 року за вх. № 15337/17 субєкт оскарження подав відзив на скаргу.

16.05.2017 року на електронну адресу Господарського суду Львівської області надійшло клопотання субєкта оскарження про відкладення розгляду скарги.

31.05.2017 року на електронну адресу суду надійшло клопотання субєкта оскарження про продовження строку розгляду скарги понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

31.05.2017 року на електронну адресу суду надійшло клопотання субєкта оскарження про відкладення розгляду скарги.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позиція кожної з сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця від 10.09.2015 р. відкрито виконавче провадження № 48660632 з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Львівської області 18.08.2015 р. у справі №914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь ПП «Мірт» 2523766,20 грн. основного боргу, 181599,27 грн. - суму 3 % річних, 1286834,57 грн. інфляційних втрат, 16793,87 грн. судового збору.

Скаржник зазначає, що постановою від 10.02.2017 р. даний виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження". При винесенні даної постанови державний виконавець виходив із того, що боржник має відкриті рахунки лише в ГУДКСУ у Львівській області, а відповідно до ст. 52 ОСОБА_2, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Тому, державний виконавець дійшов висновку про неможливість звернення стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунках відкритих в органах Казначейства, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень.

Дану постанову скаржник вважає незаконною. Строк її оскарження розпочав свій перебіг 21.02.2017 р., коли скаржник отримав рекомендоване поштове відправленням № 7 59, яким йому було надіслано оскаржувану постанову, що підтверджується звітом з інтернет сторінки підприємства поштового зв'язку.

Вказана постанова була оскаржена скаржником до суду в межах десятиденного строку. Проте, ухвалою від 27.02.2017 р. скаргу повернуто без розгляду з мотивів неподання скаржником описів вкладення внутрішніх поштових відправлень на підтвердження надсилання копії скарги та доданих до неї документів учасникам процесу.

Скаржник стверджує, що Господарський процесуальний кодекс України чи інші законодавчі акти України не містять приписів із прямою вказівкою на обов'язковість надіслання копій скарги на дії державного виконавця та доданих до неї документів суб'єкту оскарження та іншим учасникам процесу. Скаржник усунув виявлені судом недоліки та повторно звернувся до суду із тотожною скаргою.

Тому, скаржник просить визнати поважними причини пропуску строку на подання даної скарги та поновити такий процесуальний строк.

Скаржник зазначає, що у межах даного виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби вже виносилась постанова, яка за своїм змістом є тотожною оскаржуваній. Так, постановою від 28.09.2015 р. стягувачеві було повернено виконавчий документ на підставі пункту 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. У чинній на той час редакції ОСОБА_2 даний пункт відображав ті ж приписи, що і чинна на даний час редакція пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. Однаковими є і мотиви їх винесення.

За наслідком судового розгляду скарги ПП "Мірт", ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.01.2016 р. у справі № 914/2016/14 вказана постанова визнана недійсною. Господарським судом надано оцінку правовому статусу учасників виконавчого провадження та встановлено помилковість висновку органу Державної виконавчої служби про те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти Управління капітального будівництва Львівської міської ради і це виключає можливість виконання виконавчого документа. Більше того, господарським судом встановлено, що в межах даного виконавчого провадження підлягає застосуванню спеціальний порядок, який встановлено ОСОБА_2 України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і унеможливлює повернення стягувачеві виконавчого документа.

Скаржник наголошує, що повторно винісши у межах одного і того ж виконавчого провадження постанову, що за своїм змістом тотожна постанові, що раніше визнана недійсною у судовому порядку, орган Державної виконавчої служби знехтував приписами статті 129 статті 129-1 Конституції України щодо обов'язковості судового рішення, та порушив встановлені у статті 19 Конституції України засади законності своєї діяльності.

На думку скаржника, хибним є покладений в основу оскаржуваної постанови органу Державної виконавчої служби висновок про неможливість застосування норм ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у межах даного виконавчого провадження. Така позиція органу Державної виконавчої служби ґрунтується на звуженому тлумаченні приписів статті 2 ОСОБА_2, у якій окреслено коло суб'єктів-боржників, при виконанні судових рішень щодо яких підлягають застосуванню запроваджені ОСОБА_2 гарантії держави відносно виконання судових рішень.

Крім того, за твердженням заявника, необхідною умовою повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження" є наявність заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, яка встановлена законом. Однак, жодних посилань на закон, яким введено відповідну заборону щодо відчуження майна чи коштів Управління капітального будівництва Львівської міської ради оскаржувана постанова не містить. Не містить таких норм і законодавство України. Дана обставина є самостійною підставою для визнання оскаржуваної постанови недійсною.

Враховуючи наведе, скаржник просить поновити строк оскарження постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Львівській області від 10.02.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу та визнати недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.02.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

У своїх поясненнях боржник зазначає, що Управління капітального будівництва Львівської міської ради (надалі - УКБ ЛМР Управління), відповідно до Положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради (надалі - Положення), затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 28.11.2016 р. № 1100 є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ОСОБА_2 України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно п 1.4 Положення, Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України в установах банків державного сектору, штампи і бланки, право набувати майнових та немайнових прав та обов'язків, право виступати позивачем, відповідачем, третьою особою, яка заявляє/не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача/відповідача у судах від свого імені, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Боржник наголошує, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (надалі порядок), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845. Згідно п. 3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У відзиві на скаргу субєкт оскарження зазначає, що ПП «Мірт» оскаржує Постанову державного виконавця від 10.02.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену при примусовому виконанні наказу № 914/2016/14, виданого 18.08.2015 р. Господарським судом Львівської області про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Приватного підприємства "Мірт" 2523766 (два мільйони п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181 599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3% річних та 128 6834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16 793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області повністю заперечує доводи, наведені скаржником, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні скарги, оскільки частиною 2 статті 6 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», виконання рішень іншими органами та установами, передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно відповіді Державної податкової служби встановлено, що боржник - Управління капітального будівництва Львівської міської ради має відкриті рахунки лише в ГУДКСУ у Львівській області.

Управління капітального будівництва Львівської міської ради , за організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.

Субєкт оскарження наголошує, що зі змісту статті 3 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», положення закону не застосовуються до виконання рішень про стягнення коштів з органів місцевого самоврядування.

Субєкт оскарження зазначає, що посилання скаржника на незастосування до спірних правовідносин вказаного ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки Закон про гарантії поширюється на (ст. 2 ОСОБА_2) державний орган; державне підприємство, установа, організація (надалі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Таким чином законодавець не дає державному виконавцю правової підстави для звернення до Казначейства, а в Казначейства, в свою чергу, відсутні повноваження щодо виконання такого рішення суду за рахунок коштів державного бюджету боржником за яким є орган місцевого самоврядування.

Однак, на думку субєкта оскарження, поряд із ОСОБА_2 про гарантії застосовується Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (із внесеними змінами Постановами КМУ № 868 від 19.09.2012 р. та № 45 від 30.01.2013 р). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845 закріплено норму, про те що Порядок регулює виконання рішень про стягнення коштів із державного та місцевих бюджетів або боржників. І вже самим Порядком визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Боржник в розумінні Порядку - визначений в рішенні про стягнення коштів, розпорядник (бюджетна установа) та одержувач бюджетних коштів, а також підприємство, установа та організація, рахунки яких відкриті в органах казначейства.

Субєкт оскарження стверджує, що управління капітального будівництва Львівської міської ради, як боржник підпадає під дію цього Порядку оскільки має відкриті рахунки в органах казначейства (і лише в них) і аж ніяк не під дію ОСОБА_2 про гарантії.

Субєкт оскарження наголошує, що пунктом 3 вказаного Порядку закріплено положення про те, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства в установленому порядку.

За твердженням субєкта оскарження, із аналізу норм законодавства можна зробити висновок, що скаржник звернувся до суду на дії ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області безпідставно, подана скарга є необґрунтованою, такою що покликається на припущення та невірне трактування ОСОБА_2. При виконанні вказаного рішення суду державний виконавець, позбавлений можливості на самостійне звернення до Казначейства для списання коштів. Однак такий порядок передбачений та наданий законом для стягувача - ПП «Мірт».

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 21, 22, 96 Господарського процесуального кодексу України, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні скарги ПП «Мірт» в повному обсязі.

Третя особа 2 у своїх поясненнях зазначає, що ч. 2 ст. 6 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, регламентується Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 р. № 45).

Боржники це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства (абзац 1 пункту 2 Порядку).

Зважаючи на вищезазначене, Головне управління Казначейства здійснює безспірне списання з рахунків боржника, який перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні та має відкриті рахунки на підставі оригіналу виконавчого документу та відповідної заяви із зазначенням реквізитів рахунку, на який слід перерахувати кошти.

Однак, стягувач - ПП «Мірт» не подавав на виконання до Головного управління Казначейства відповідно до вимог Порядку наказ господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. по справі № 914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради на користь Приватного підприємства «Мірт» 2523766, 20 грн. основного боргу, 181599,27 грн. суми 3% річних та 1286834,57 грн. інфляційних втрат та 16793,87 грн. судового збору.

Також, третя особа 2 зазначає, що ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство) та юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Згідно з даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Управління капітального будівництва Львівської міської за своєю організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

02.06.2016 року Верховною радою України було прийнято новий Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (надалі Закон 1404), який підписано Президентом України 02.07.2016 р., та набрав чинності 06.10.2016 р.

Згідно п.п. 5, 6, 7 розділу XIII прикінцевих та перехідних положень цього ОСОБА_2 1404, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим ОСОБА_2, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим ОСОБА_2. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим ОСОБА_2, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Після набрання чинності цим ОСОБА_2 виконавчі дії здійснюються відповідно до цього ОСОБА_2.

Тому, спір, про який зазначено в скарзі, слід розглядати на підставі норм ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», які діяли на час вчинення таких дій.

Згідно ст. 1 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, що оскаржуються (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому ОСОБА_2 органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим ОСОБА_2, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього ОСОБА_2, а також рішеннями, які відповідно до цього ОСОБА_2 підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 ОСОБА_2, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим ОСОБА_2 випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ОСОБА_2 України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 10 ОСОБА_2, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим ОСОБА_2.

Згідно ч. 5 ст. 19 ОСОБА_2, боржник зобов'язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно ч. 5 ст. 26 ОСОБА_2, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього ОСОБА_2.

Згідно ч. 7 ст. 26 ОСОБА_2, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно ч. 2 ст. 36 ОСОБА_2, розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Згідно ч. 3 ст. 36 ОСОБА_2, у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Згідно ч. 1 ст. 37 ОСОБА_2, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього ОСОБА_2 заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього ОСОБА_2, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених ОСОБА_2 України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

Згідно ч. 2 ст. 37 ОСОБА_2, про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Згідно ч. 1 ст. 41 ОСОБА_2, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 48 ОСОБА_2, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч. 5 ст. 48 ОСОБА_2, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч. 8 ст. 48 ОСОБА_2, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно ч. 5 ст. 52 ОСОБА_2, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 53 ОСОБА_2, виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим ОСОБА_2 порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.ст. 115, 116 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що Господарським судом Львівської області видано наказ від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 10, ) на користь Приватного підприємства «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код ЄДРПОУ22396 (два мільйона п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3 % річних та 1286834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Вказаний наказ стягувачем подано до Відділу примусового виконання рішень Головного управляння юстиції у Львівській області.

Судом встановлено, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 10.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48660632 від 10.09.2015 р. та встановлено боржнику - Управлінню капітального будівництва Львівської міської ради строк для самостійного виконання рішення до 17.09.2015 р.

Відповідно до частини першої статті 28 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього ОСОБА_2 для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим ОСОБА_2. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим ОСОБА_2.

10.02.2017 р. даний виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження". Підставою для повернення наказу від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 у оскаржуваній постанові вказано: встановлені обставини свідчать про наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження».

Дану постанову скаржник вважає незаконною. Строк її оскарження розпочав свій перебіг 21.02.2017 р., коли скаржник отримав рекомендоване поштове відправленням № 7 59, яким йому було надіслано оскаржувану постанову, що підтверджується звітом з інтернет сторінки підприємства поштового зв'язку.

Вказана постанова була оскаржена скаржником до суду в межах десятиденного строку. Проте, ухвалою від 27.02.2017 р. скаргу повернуто без розгляду з мотивів неподання скаржником описів вкладення внутрішніх поштових відправлень на підтвердження надсилання копії скарги та до даних до неї документів учасникам процесу.

Скаржник протягом двох днів усунув виявлені судом недоліки та повторно звернувся до суду із тотожною скаргою.

Тому, скаржник просить визнати поважними причини пропуску строку на подання даної скарги та поновити такий процесуальний строк.

У межах даного виконавчого провадження органом державної виконавчої служби вже виносилась постанова, яка за своїм змістом є тотожною оскаржуваній. Так, постановою від 28.09.2015 р. стягувачеві було повернено виконавчий документ на підставі пункту 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. У чинній на той час редакції ОСОБА_2 даний пункт відображав ті ж приписи, що і чинна на даний час редакція пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. Однаковими є і мотиви їх винесення.

За наслідком судового розгляду скарги ПП "Мірт", ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.01.2016 р. у справі №914/2016/14 вказана постанова визнана недійсною. Господарським судом надано оцінку правовому статусу учасників виконавчого провадження та встановлено помилковість висновку органу державної виконавчої служби про те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти Управління капітального будівництва Львівської міської ради і це виключає можливість виконання виконавчого документа. Більше того, господарським судом встановлено, що в межах даного виконавчого провадження підлягає застосуванню спеціальний порядок, який встановлено ОСОБА_2 України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і унеможливлює повернення стягувачеві виконавчого документа.

Повторно винісши у межах одного і того ж виконавчого провадження постанову, що за своїм змістом тотожна постанові, що раніше визнана недійсною у судовому порядку, орган державної виконавчої служби знехтував приписами статті 129 статті 129-1 Конституції України щодо обов'язковості судового рішення, та порушив встановлені у статті 19 Конституції України засади законності своєї діяльності.

Однак, відповідно до ст. 140 Конституції України, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є органами місцевого самоврядування. Відповідно до положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради (боржник) затвердженого рішенням виконкому від 24.09.2010 р. № 1276, Управління капітального будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради, юридичною особою, відповідно до чинного законодавства має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства України, штампи і бланки, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, право набувати майнових і немайнових прав та обов'язків, право виступати позивачем і відповідачем у судах від свого імені.

Одночасно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження (закон № 606 XIV від 21.04.1999 р.) на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи.

Згідно ч. 1 ст. 18 ОСОБА_2, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим ОСОБА_2 заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 18 ОСОБА_2, виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим ОСОБА_2;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим ОСОБА_2;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно ч. 3 ст. 18 ОСОБА_2, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього ОСОБА_2;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим ОСОБА_2, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим ОСОБА_2.

Згідно ч. 4 ст. 18 ОСОБА_2, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч. 5 ст. 18 ОСОБА_2, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Заборони для державної виконавчої служби звертати стягнення на майно боржника ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (прийнята на виконання ч. 2 ст. 3 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження»), не містять.

Відтак, повернення наказу від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 без встановлення відсутності інших активів боржника, на які може бути звернуто стягнення є передчасним. Правильність вказаної позиції підтверджена й фактом відкриття даного виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.

Крім того, відповідно до п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, керівник органу державної виконавчої служби подає, відповідно до ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Казначейству, протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта, оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Із вказаних норм вбачається, що застосовувати приписи пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження» можна, в даному випадку, лише коли виконавчий документ не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і при цьому державним виконавцем докладено усіх зусиль та використано усі заходи примусового виконання, що передбачені ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження». Також, за наявності обставин, коли виконавчий документ, за яким боржником є бюджетна установа, не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець має не повертати виконавчий документ стягувачу, а передати документи виконавчого провадження казначейству.

Згідно п. 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 845 (надалі Порядок), цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Отже, твердження субєкта оскарження та боржника, що п. 7 Порядку не підлягає до застосування в даному випадку, оскільки боржник не входить до числа осіб, на яких розповсюджується дія ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не може бути взято до уваги, оскільки вищезазначений пункт встановлює не коло осіб, на яких розповсюджується дія норм Порядку, а визначає процедуру, яка встановлена відповідним ОСОБА_2.

За описаних обставин, постанова Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.02.2016 р. про повернення стягувачу наказу Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 74 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 5 ст. 74 ОСОБА_2 України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Отже, обставини, на які посилається скаржник у скарзі, є такими, що дозволяють, у відповідності до ст. 53 ГПК України, відновити строк для подання скарги.

Відповідно до абзацу 2 п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК України під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Крім того, відповідно до статті 17 ОСОБА_2 України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", практика Європейського суду з прав людини є джерелом права України.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 р. у справі "ОСОБА_3 проти України" (Заява N 40450/04), державу зобов'язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду. При винесенні даного рішення Судом встановлено, що половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Даному рішенню надано статусу "пілотного", що відповідно до статті 43 Конвенції покладає на державу-відповідача юридичний обов'язок здійснити під наглядом Комітету міністрів відповідні загальні та/або індивідуальні заходи для захисту прав заявника, порушення яких було встановлено Судом.

Саме на виконання даного рішення Суду було спрямовано ухвалення ОСОБА_2 України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що вбачається підготованої Міністерством юстиції України пояснювальної записки до законопроекту. Таким чином, при з'ясуванні змісту визначених у даному законі норм права слід виходити із практики Суду.

В рішенні Суду від 28.08.2009 р. у справі SHYLKIN AND POBEREZHNYY v. UKRAINE (арр. 6924/06 and 8252/06) визначено, що згідно із усталеної практики Конвенційних органів, установи органів місцевого самоврядування є державними органами в тому сенсі, що їх діяльність регулюється нормами публічного права і вони виконують публічні функції, якими наділені згідно Конституції та законів. Судом наголошено, що згідно з нормами міжнародного права термін «державні органи» не обмежується лише центральними органами виконавчої влади. У тих випадках, коли державна влада є децентралізованою, він поширюється на будь-який національний орган, який здійснює публічні функції. З цього випливає, що відповідальність за дії та/або бездіяльність органів місцевого самоврядування несе держава-відповідач. Виходячи з вищевикладеного, Суд доходить висновку, що держава несе відповідальність за борги комунальних підприємств такою ж мірою, якою вона несе відповідальність за борги підприємств державної форми власності (параграф 28).

Тотожне тлумачення змісту поняття "державні органи" міститься і у інших рішеннях Суду, зокрема, у справах: «Глоба проти України»; «Овчаров і Хомич проти України»; "Фільштейн проти України"; "Шмалько проти України"; "Колосенко проти України"; "Отиченко та Федіщенко проти України" та ін.

Крім того, необхідною умовою повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 ОСОБА_2 України "Про виконавче провадження" є наявність заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, яка встановлена законом. Однак, жодних посилань на закон, яким введено відповідну заборону щодо майна чи коштів Управління капітального будівництва Львівської міської ради оскаржувана постанова не містить. Не містить таких норм і законодавство України. Дана обставина є самостійною підставою для визнання оскаржуваної постанови недійсною.

Враховуючи наведе, суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку оскарження постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.02.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу та визнання недійсною постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.02.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Скаргу Приватного підприємства «Мірт» від 09.03.2017 року за вх. № 1091/17 у справі № 914/2016/14 на дії органу державної виконавчої служби - задоволити.

2. Поновити Приватному підприємству «Мірт» строк подання скарги на дії ДВС.

3. Постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.02.2017 про повернення Приватному підприємству «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код за ) наказу Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 - визнати недійсною.

Суддя Пазичев В.М.