ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" червня 2017 р.Справа № 916/739/17

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС СТАНДАРТ";

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМ-ОД"

про стягнення 19976,54 грн.;

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 по довіреності від 17.01.2017р.;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю " РЕСУРС СТАНДАРТ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМ-ОД" про стягнення 19976,54 грн. з яких 16240грн. основна заборгованість, 2112,54грн. - пеня, 1624грн. штраф та 1600грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.03.2017 року було порушено провадження у справі № 916/739/17.

Розгляд справи, призначений на 29.05.2017 року не відбувся, що підтверджується довідкою господарського суду Одеської області.

Строк розгляду справи закінчився 29.05.17р., а для всебічного розгляду справи та у звязку з перебуванням судді господарського суду Одеської області Літвінова С.В. на лікарняному з 22.05.2017 року по 30.05.2017 року представник позивача надав до суду клопотання про продовження розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.05.2017 року строк розгляду справи продовжено до 13.06.2017р. відповідно до ст. 69 ГПК України та призначено справу до розгляду на 07.06.2017р. в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про поважність причин відсутності не повідомив, своє право на захист не використався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.06.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

15 серпня 2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС

СТАНДАРТ» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАРМ-ОД» (далі - Відповідач) було укладено Договір поставки №15/08/16 та Специфікація №1 до вказаного Договору від 07 вересня 2016 р. (далі - Договір), відповідно до якого Позивач взяв на себе обовязок поставити на користь Відповідача вугілля камяне сортове марки «АМ 13-25» (далі - Товар) обємом 207 тон вартістю 2900,00 грн. за метричну тону, а Відповідач - прийняти Товар та оплатити його.

Відповідно до залізничної накладної оформленної ПАТ «Українські залізниці», Товар був переданий перевізнику 15 вересня 2016 року загальною масою 204080 кілограм в справних залізничних вагонах № 67705541, № 67887737 та № 60342904, про що свідчить штемпель залізничної станції відправника ОСОБА_2 Донецької залізниці.

Відповідно до умов Специфікації №1 до вказаного Договору, поставка відбувалася на умовах Міжнародних правил перевезень «Інкотермс 2010» (далі - Правила Інкотермс) згідно базису поставки СРТ «Carriage Paid То... ».

Відповідно до Правила Інкотермс термін «СРТ» означає, що продавець передасть товар, названому ним перевізнику. Крім цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до зазначеного місця призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати або пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару продавцем перевізнику, а не коли товар досягне місця призначення.

Термін СРТ містить два критичних пункти, оскільки ризик втрати товару або його випадкового знищення переходять від продавця до покупця в момент його передачі перевізнику, в свою чергу, сам факт отримання товару здійснюється в вказаному місці доставки товару.

Отже, згідно Правила Інкотермс Позивач вважається таким, що виконав вимоги Договору та Специфікації №1 до нього перед Відповідачем в момент передачі Товару на залізничній станції ОСОБА_2 Донецької залізниці перевізнику ПАТ «Українські залізниці» відповідно до ваги вказаної в залізничній накладній, тобто з 15 вересня 2016 року

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обовязку позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 19976,54 грн. з яких 16240грн. основна заборгованість, 2112,54грн. - пеня, 1624грн. штраф та 1600грн. судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено існування заборгованості відповідача по поставці товару, у звязку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 16240грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2112,54 грн. та 10% штрафу у розмірі 1624грн. від вартості неоплаченого товару.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до умов Договору а саме п. 4.2. за несвоєчасну оплату за даним Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє Покупця від сплати основної суми заборгованості.

Відповідно до умов Специфікації №1 до Договору поставки, строк оплати наступає протягом трьох календарних днів з моменту надходження товару на залізничну станцію Одеса- Ліски Одеської залізниці.

Відповідно до умов Договору а саме п. 4.3. крім пені, передбачені п. 4.2. у випадку несвоєчасної оплати товару понад 15 (пятнадцять) календарних днів з моменту настання строку оплати по Договору, Покупець зобовязаний сплатити штраф в розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

В зв'язку з порушенням строків оплати, на підставі п.п. 4.2., 4.3. договору відповідачу позивачем на суму заборгованості нарахована пеня у розмірі 2112,54 грн. та 10% штрафу у розмірі 1624грн. від вартості неоплаченого товару.

Наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобовязань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум заявлених до стягнення, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 19976,54 грн. з яких 16240грн. основна заборгованість, 2112,54грн. - пеня, 1624грн. штраф , є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМ-ОД" (65079, м. Одеса, вул.. Куликове поле, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " РЕСУРС СТАНДАРТ " (02140, м. Київ, вул. Лариси Руденко, 6-А, офіс 515; ) 16240грн. основна заборгованість, 2112,54грн. - пеня, 1624грн. штраф та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 09 червня 2017 р.

Суддя С.В. Літвінов