РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа №910/6914/17

За позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання права на використання природного газу

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Ващенко Т.Д. (дов.№38-4055/391 від 27.10.2010)

від відповідача: Старчик А.А. (дов. №14-63 від 14.04.2017)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 06.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.04.2017 Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про визнання права на використання природного газу придбаного за договором постачання природного газу № 2579/1617-БО-32 від 31.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 порушено провадження у справі №910/6914/17 та призначено розгляд справи на 17.05.2017.

В судових засіданнях 17.05.2017 та 31.05.2017 було оголошено перерви до 31.05.2017 та 06.06.2017 відповідно.

В судове засідання 06.06.2017 з'явилися представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (далі - Споживач) укладено договір № 2579/1617-БО-32 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити Споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 59 975,00 тис.куб.м., у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): січень - 12 500,00, лютий - 12 200,00.

Пунктом 3.1. Договору визначено момент переходу права власності на природний газ від Постачальника до Споживача - лише після підписання сторонами Договору акту приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У п. 3.5 Договору сторони погодили, що не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживач зобов'язується надати Постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, кладеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, У разі не підписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.6 Договору).

Ціна за 1000 куб. м. природного газу за Договором становить 5 916,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20% -1 183,20 грн. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 7 099,20 грн. (п. 5.2 Договору).

Додатковими угодами до Договору сторони вносили корегування щодо ціни на природний газ.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

Позивач звернувся до відповідача з листами від 15.12.2016 № 61-5399 та від 13.01.2017 №61-140 з заявками на планові обсяги використання природного газу в січні 2017 в обсязі 130600,0 тис. куб.м. та 100400,0 тис куб.м. у лютому 2017. Зокрема за даними заявками позивач просив надати

Листом №26-1594/1.2-17 від 15.02.2017 відповідач повідомив позивача про те, про те, що у нього наявна заборгованість за поставлений газ, а тому оскільки підприємство не здійснює розрахунки за поточне споживання газу та погашення заборгованості згідно графіку, відповідач не надав позивачу номінації природного газу на січень 2017 року, акти приймання-передачі газу було повернуто відповідачу без підписання.

Листом №26-2704/1.2-17 від 16.03.2017 відповідач повідомив позивача про те, про те, що у нього наявна заборгованість за поставлений газ, а тому оскільки підприємство не здійснює розрахунки за поточне споживання газу та погашення заборгованості згідно графіку, відповідач не надав позивачу номінації природного газу на лютий 2017 року, акти приймання-передачі газу було повернуто відповідачу без підписання.

Спір у справі виник у зв'язку з не підписанням відповідачем актів приймання-передачі газу за січень та лютий 2017 року, які неодноразово направлялись споживачем для підписання постачальнику, проте відповідач щоразу відмовлявся підписувати надіслані йому акти за січень 2017 року та повертав їх позивачу, посилаючись на наявність у останнього заборгованості за природній газ та відсутність підтвердженої номінації.

Наявність заборгованості за спожитий природний газ станом на 01.01.2017 та 01.02.2017 в позові позивач визнав.

З огляду на вказане Комунальне підприємство теплових мереж "Харківські теплові мережі" звернулося до суду з указаним позовом, предметом якого є вимога визнання за позивачем права на використання придбаного за договором постачання природного газу № 2579/1617-БО-32 від 31.10.2016 природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями в обсягах зазначених в позові.

Не погоджуючись з вимогами позивача відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позов, в якому зазначив наступне.

Між позивачем та відповідачем дійсно 31.10.2016 було укладено договір про постачання природного газу № 2579/1617-БО-32 при укладенні якого сторони керувались Законом України «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).

Проте відповідач у своїй діяльності керується Кодексом газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496.

Відповідно до термінів, визначених у Кодексі ГТС, відбір природного газу за відсутності по суб'єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) є несанкціонованим.

У відповідача були відсутні підстави для документального оформлення обсягів природного газу спожитих позивачем у січні-лютому 2017 року.

Отже відповідач не здійснював поставку газу позивачу у січні-лютому 2017 року, а транспортне підприємство (оператор ГТС) нек мало права здійснювати транспортування природного газу відповідача позивачу без отримання номінацій на січень-лютий 2017 року.

Відповідно до частини 2 пункту 10 розділу 3 глави ХІІ Кодексу ГТС у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

З наведених причин відповідач вважає вмотивованою відмову в підписанні актів приймання-передачі газу за січень-лютий 2017 року оскільки газ саме відповідача та його транспортування позивачу в спірний період не відбувалося, а оформлювати актами неіснуючі операції є неможливим.

Оскільки наявність заборгованості за спожитий газ та повернення актів приймання-передачі газу без підписання зі сторони відповідача визнано позивачем зазначені обставини є такими, що не потребують доказування. Тобто позивачем фактично визнано використання природного газу, право на яке він не мав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою для виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає обґрунтованості позовних вимог та відмовляє в їх задоволенні.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 509, 526, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання права на використання природного газу відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 09.06.2017

Суддя М.О. Лиськов