ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.05.2017 р. Справа№ 914/739/15

Суддя Господарського суду Львівської області Пазичев В.М., розглянув матеріали скарги на дії органу Державної виконавчої служби Державного комунального підприємтсва „Стебниктеплокомуненерго від 15.03.2017 року за вх. № 1180/17 у справі № 914/739/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)

до відповідача (скаржника): Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (м. Стебник, Львівська обл.)

субєкт оскарження: Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (м. Дрогобич, Львівська обл.)

про: стягнення 258981,74 грн. пені, 568450,56 інфляційних втрат, 121012,92 грн. 3 % річних

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Думин В.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 14-10 від 14.01.2015 року.

від відповідача (скаржника): ОСОБА_2 довіреність б/н від 05.01.2017 року.

від субєкта оскарження: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Державного комунального підприємтсва „Стебниктеплокомуненерго на дії органу Державної виконавчої служби від 15.03.2017 року за вх. № 1180/17, у справі № 914/739/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (м. Стебник, Львівська обл.) про стягнення 258981,74 грн. пені, 568450,56 інфляційних втрат, 121012,92 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2017 року скаргу на дії державного виконавця прийнято до розгляду на 23.03.2017 року. Ухвалою суду від 23.03.2017 року розгляд скарги відкладено до 29.03.2017 року, згідно клопотання позивача та в звязку з відсутністю представників позивача та ДВС. Ухвалою суду від 29.03.2017 року розгляд скарги відкладено до 05.04.2017 року, в звязку з відсутністю представника ДВС та для надання доказів. Ухвалою суду від 05.04.2017 року розгляд скарги відкладено до 03.05.2017 року, в звязку з відсутністю представника ДВС. Ухвалою суду від 03.05.2017 року розгляд скарги відкладено до 12.05.2017 року, згідно клопотання позивача та в звязку з відсутністю представників позивача та ДВС. Ухвалою суду від 12.05.2017 року розгляд скарги відкладено до 23.05.2017 року, в звязку з відсутністю представника ДВС. Ухвалою суду від 23.05.2017 року розгляд скарги відкладено до 29.05.2017 року, в звязку з відсутністю представника ДВС.

Позивач вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 16.03.2017 року, про відкладення від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 05.04.2017 року, від 03.05.2017 року, від 12.05.2017 року, від 23.05.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

20.03.2017 року за вх. № 10733/17 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

05.04.2017 року за вх. № 13015/17 позивач подав заперечення на скаргу.

28.04.2017 року від позивача електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.05.2017 року за вх. № 2079/17 позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

Клопотання позивача судом задоволено. Продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Відповідач (скаржник) вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 16.03.2017 року, про відкладення від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 05.04.2017 року, від 03.05.2017 року, від 12.05.2017 року, від 23.05.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

29.03.2017 року в судовому засіданні відповідач (скаржник) подав додаткові докази до матеріалів справи.

05.04.2017 року за вх. № 12900/17 відповідач (скаржник) подав пояснення по скарзі.

27.04.2017 року за вх. № 15529/17 відповідач (скаржник) подав пояснення по скарзі.

Субєкт оскарження вимог ухвал суду про прийняття до розгляду скарги від 16.03.2017 року, про відкладення від 23.03.2017 року, від 29.03.2017 року, від 05.04.2017 року, від 03.05.2017 року, від 12.05.2017 року, від 23.05.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

11.05.2017 року субєкт оскарження електронною поштою надіслав до суду подав клопотання по скарзі.

23.05.2017 року від субєкта оскарження на електронну адресу суду надійшло письмове пояснення по суті скарги.

23.05.2017 року від субєкта оскарження на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд скарги без участі його представника.

29.05.2017 року за вх. № 19007/17 субєкт оскарження подав письмове пояснення по справі.

29.05.2017 року за вх. № 19011/17 субєкт оскарження подав клопотання про розгляд скарги без участі його представника.

29.05.2017 року за вх. № 19012/17 субєкт оскарження подав клопотання про розгляд скарги без участі його представника.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позиція кожної з сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у справі № 914/739/15 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» 45562,23 грн. - пені, 21811,87 грн. - 3 % річних. 63649,56 грн. - інфляційних нарахувань, 2620,47 грн. - судового збору.

Постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 05.08.2015 року відкрито виконавче провадження № 48394582 з примусового виконання наказу № 914/739/15, виданого 02.06.2015 року Господарським судом Львівської області, на підставі вказаного вище судового рішення.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та на його виконання, боржник звернувся до органу державної виконавчої служби з листом від 14.02.2017 року № 20 з проханням закінчити зазначене вище виконавче провадження на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, за твердженням заявника, листом від 21.02.2017 року вих. № В-3/09-13/381, який отриманий боржником 04.03.2017 року, в.о. начальника Дрогобицького міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 повідомив заявника про відсутність підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого документу.

Заявник зазначає, що відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», неустойки (штрафів, пені), інших штрафних фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, зарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Зокрема, 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 вказаного Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашеної до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, на думку заявника, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Заявник звертає увагу на те, що, як вбачається з рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у даній справі, заборгованість боржника перед стягувачем виникла на підставі Договору купівлі-продажу природного газу № 13/3582-ТЕ-21 від 31.01.2013 року. Дана заборгованість погашена в повному обсязі до набрання чинності зазначеним вище Законом.

Таким чином, за твердженням заявника, в силу вимог вказаного вище Закону, ДКП «Стебниктеплокомуненерго» мало право на списання, на підставі ч. 3 ст. 7 цього Закону, пені в розмірі 45562 23 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 63649,56 грн. і трьох процентів річних в розмірі 21811,87 грн., нарахованих на заборгованість за природний газ та погашену до набрання чинності цим Законом, у виконавчому провадженні № 48394582 з примусового виконання наказу № 914/739/15, виданого 02.06.2015 року Господарським судом Львівської області.

Крім того, ПАТ «ПАК «Нафтогаз України», як стягувача, листом від 16.02.2017 року № 22 було повідомлено скаржником про списання та припинення зобов'язань з оплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань у виконавчому провадженні № 48394582.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі - Закон), для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства

Статтею 1 Закону дано визначення поняття процедура врегулювання заборгованості. Зокрема, це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Поряд з цим, цією ж статтею передбачено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню, відповідно до цього Закону (далі - заборгованість): кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Отже, на думку заявника, виходячи з аналізу наведених вище норм, необхідною умовою для включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, є наявність кредиторської заборгованості за спожитий природний газ.

Як зазначено у скарзі, кредиторська заборгованість за спожитий природний газ станом на момент набрання чинності Закону відсутня, а відтак, в силу положень ч. 3 ст. 7 Закону, пеню, інфляційні нарахування, проценти річних слід вважати списаними, у зв'язку з чим є законні підстави для закінчення виконавчого провадження згідно п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, на думку заявника, єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом. Крім того, наведене є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку, передбаченому ст. 3 даного Закону. Підтвердженням цьому є лист-відповідь керівника одного з Департаментів Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 31.03.2017 року № 8/10-725-17, відповідно до якого виконання положень ч. 3 ст. 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 93 (копія листа додається до позовної заяви).

За таких обставин, заявник вважає, що в органу Державної виконавчої служби були і є усі законні підстави для закінчення виконавчого провадження № 48394582 з примусового виконання наказу № 914/739/15, виданого 02.06.2015 року Господарським судом Львівської області, на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а бездіяльність у вчиненні такої дії - незаконною.

У відзиві на скаргу стягувач зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 р. у справі № 914/739/15 стягнуто з Боржника на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": пеню в розмірі 45562 (сорок п'ять тисяч п'ятсот шістдесят дві) грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 21811 (двадцять одну тисячу вісімсот одинадцять) грн. 87 коп., суму, на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 63649 (шістдесят три тисячі шістсот сорок дев'ять) грн. 56 коп. та 2620 (дві тисячі шістсот двадцять) грн. 47 коп. судового збору.

На виконання вищезазначеного рішення, 02.06.2015 р. Господарським судом Львівської області було видано наказ про примусове виконання цього рішення, який був скерований до Дрогобицького міськрайонного Відділу юстиції у Львівській області (Далі -ДВС).

05.08.2015 р. органом ДВС було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення від 19.05.2015 р. № 914/739/15 ВП № 48394582

У своїй заяві Боржник просить зобов'язати ДВС закінчити ВП 48394582 у справі №914/739/15.

Позивач із скаргою на бездіяльність державного виконавці не погоджується, вважає її необґрунтованою та безпідставною, такою що суперечить нормам матеріального права, виходячи з того, що в обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 р. № 1730-VIII (далі Закон).

Статтею 3 цього Закону врегульовано порядок участі підприємств у процедурі врегулювання заборгованості, відповідно до якої для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, скаргу, відповідні документи.

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Стягувач звертає увагу на те, що Заявником не надано доказів участі підприємства у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом порядку, та, відповідно, не надано доказів включення підприємства боржника до відповідного реєстру.

Таким чином, на думку позивача, у господарського суду відсутні підстави вважати боржника учасником процедури врегулювання заборгованості перед стягувачем як постачальником природного газу, тоді як неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню лише за умови виконання вимог Закону щодо участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Частиною 3 ст. 7 цього Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" регламентовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

КП "Стебниктеплокомуненерго" не надано документів, підтверджуючих списання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості, яка обліковується за підприємством відповідача зі сплати пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, тому неможливо зробити висновок про відсутність обовязку боржника перед кредитором з виконання наказу від 02.06.2015 р.

Стягувач стверджує, що доводи боржника, про відсутність зобов'язання перед позивачем є помилковими, оскільки на можливість такого списання вказує пряма норма Закону, що передбачає заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем відповідно до певної процедури.

У своїх поясненнях субєкт оскарження зазначає, що станом на 22.05.2017 р. на примусовому виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження ВП 51470627 (дата об'єднання у зведене виконавче провадження - 30.12.2016 р.) про стягнення з ДКП "Стебниктеплокомуненерго" на користь юридичної особи та держави заборгованості в сумі 513114 грн. 80 коп., з яких 466104 грн. 38 коп. - заборгованість перед стягувачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України", 46610 грн. 42 коп. - виконавчий збір на користь держави, 400 грн. - витрати на проведення виконавчих дій на користь держави , а саме:

ВП 48394582 з примусового виконання наказу № 914/739/15, виданого 02.06.2015 р. Господарським судом Львівської області про стягнення з ДКП "Стебниктеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пені в розмірі 45562 грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 21811 грн. 87 коп.. суму, на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 63649 грн. 56 коп. 2620 грн. 47 коп. - судового збору, всього - 133644 грн. 13 коп. Дата відкриття виконавчого провадження - 05.08.2015 р.

30.12.2016 р. керуючись положеннями ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ДКП "Стебниктеплокомуненерго" на користь держави 13364 грн. 41 коп. виконавчого збору. Станом на 22.05.2017 частково стягнуто заборгованість згідно вищевказаного виконавчого документа, а саме 12 727 грн. 27 коп. на користь стягувана ПАТ "НАК "Нафтогаз України", залишок нестягнутої суми - 120 916 грн. 86 коп.

24.11.2015 р. - винесено постанову про арешт майна боржника ДКП "Стебниктеплокомуненерго" та оголошено заборону на його відчуження.

24.11.2015 р. - винесено постанову про розшук майна боржника ДКП "Стебниктеплокомуненерго».

24.11.2015 р. - винесено постанову про арешт коштів боржника ДКП "Стебниктеплокомуненерго".

Субєкт оскарження зазначає, що листом від 14.02.2017 р. боржник ДКП "Стебниктеплокомуненерго" звернувся у Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з проханням закінчити вищевказане виконавче провадження на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки вважає, що заборгованість перед стягувачеч ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є списаною, у зв"язку з набранням чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Однак, листом від 21.02.2017 р. Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відмовив боржнику ДКП "Стебниктеплокомуненерго" у закінченні вищевказаного виконавчого провадження за відсутністю підстав.

Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вважає скаргу ДКП "Стебниктеплокомуненерго" безпідставною, оскільки положення ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження", серед яких п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", де передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням,

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і воловід ведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 р., і який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Положеннями ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання і а/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення т спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахумків. реструктуризації та списання заборгованості. Учасниками процедури врегулювання заборгованості, відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які с учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Тобто, для списання заборгованості згідно вищевказаного виконавчого документа сторонам необхідно здійснити комплекс організаційних та розпорядчих заходів, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Однак, за твердженням субєкта оскарження, станом на 22.05.2017 р. у Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області боржником ДКП "Стебниктеплокомуненерго" не представлено жодних підтверджуючих документів про те, що боржник є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що його включено в Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, що боржником погашено чи стягувачем списано заборгованість, чи сторонами реструкторизовано заборгованість згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теялопостачальннх та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Також, станом на 22.05.2017 р. у Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Голоеного територіального управління юстиції у Львівській області не надходило жодних заяв від стягувача - ПАТ "НАК Нафтогаз України" про закінчення виконавчого провадження чи примусового виконання наказу № 914/739/15, виданого 02.06.2015 р. Господарським судом Львівської області, чи про повернення виконавчого локумента стягувачеві.

Таким чином, за твердженням субєкта оскарження, станом на 22.05.2017 р. у Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відсутні правові підстави, передбачені положеннями ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 914/739/15, виданого 02.06.2015 р. Господарським судом Львівської області про стягнення з ДКП "Стебниктеплокомуненерго" на користь ПАТ "ПАК "Нафтогаз України" пені в розмірі 45562 грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 21811 грн. 87 коп. суму, на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 63649 грн. 56 коп., 2620 гри, 47 коп. - судового збору, всього - 133 644 грн. 13 коп., а тому скарга боржника ДКП "Стебниктеплокомуненерго" є безпідставною, необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом

Згідно ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 р. у справі № 914/739/15 стягнуто з Боржника на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": пеню в розмірі 45562 (сорок п'ять тисяч п'ятсот шістдесят дві) грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 21811 (двадцять одну тисячу вісімсот одинадцять) грн. 87 коп., суму, на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 63649 (шістдесят три тисячі шістсот сорок дев'ять) грн. 56 коп. та 2620 (дві тисячі шістсот двадцять) грн. 47 коп. судового збору.

На виконання вищезазначеного рішення, 02.06.2015 р. Господарським судом Львівської області було видано наказ про примусове виконання цього рішення, який був скерований до Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області (надалі - ДВС).

05.08.2015 р. органом ДВС було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення від 19.05.2015 р. № 914/739/15 ВП № 48394582.

У своїй заяві Боржник просить зобов'язати ДВС закінчити ВП 48394582 у справі №914/739/15.

Позивач із скаргою на бездіяльність державного виконавці не погоджується, вважає її необґрунтованою та безпідставною, такою що суперечить нормам матеріального права, виходячи з того, що в обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 р. № 1730-VIII (далі Закон), оскільки частиною 16, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавче провадження закінчується у випадку погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, одержане стягувачем за наказом.

Адже, 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно ст. 1 вищевказаного Закону терміни вживаються у такому значенні:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі заборгованість) це:

- кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

- кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

- заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах);

- реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

- учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом абз. 1, 2 ч. 1 ст. 1 вищезгаданого Закону, взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості; договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Тобто, статтею 3 цього Закону врегульовано порядок участі підприємств у процедурі врегулювання заборгованості, відповідно до якої для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, скаргу, до якої додаються:

- копії установчих документів;

- копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності;

- копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період;

- довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період;

- копії актів звіряння взаєморозрахунків;

- розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статті 4, 5, 6 Закону регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Статтею 7 Закону, врегульовується питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Частина ч. 3 даної статті передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону на Кабінет Міністрів України покладено обовязок у місячний строк з дня набрання чинності Законом прийняти нормативно-правові акти, передбачені цим Законом, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 16 ст. 39 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням (Частину першу статті 39 доповнено пунктом 16 відповідно до Закону № 1730-VIII від 03.11.2016 р.).

В свою чергу, преамбулою Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Абзацами 4 та 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Вказана норма кореспондується з абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Враховуючи наведені норми, слід зробити висновок, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру. Так, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З системного аналізу зазначених норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" вбачається, що учасниками процедури врегулювання заборгованості є виключно ті теплопостачальні та теплогенеруючі організації і підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, які включені до реєстру, а отже, подали до відповідного центрального органу виконавчої влади документи, згідно визначеного Законом переліку, та щодо яких органом центральної виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, прийнято рішення про включення до реєстру.

Як встановлено матеріалами справи та відображено у рішенні Господарського суду від 19.05.2015 р., відповідачем заборгованість за спожитий природний газ, поставлений за Договором купівлі 31.01.2013 р. № 13/3582-ТЕ-21., була погашена повністю до вступу в дію 30.11.2016 р. Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Проте, доводи відповідача, що вказаний Закон не вимагає від сторін будь-яких дій і заборгованість визнається списаною автоматично з вступом в дію цього Закону, не є обгрунтованою, оскільки, відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІУ, зобов'язанням в цьому Законі визнається заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; фінансовою звітністю - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Частинами 1, 3, 7, 9 статті 8 наведеного Закону встановлено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації; відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; відповідальність за бухгалтерський облік господарських операцій, пов'язаних з ліквідацією підприємства, включаючи оцінку майна і зобов'язань підприємства та складання ліквідаційного балансу і фінансової звітності, покладається на ліквідаційну комісію, яка утворюється відповідно до законодавства.

Отже, вказаним Законом передбачено ведення бухгалтерського обліку та подання звітності навіть відносно підприємств, що знаходяться в стадії ліквідації. На підставі документів та розрахунків встановлюються і списуються учасниками процедури суми, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників.

Порядок списання заборгованості, як правило, складається з таких етапів: утворення учасником процедури списання комісії зі списання заборгованості; здійснення списання заборгованості відповідно до фінансової звітності підприємства зі складенням протоколу списання, який надсилається компанії постачальнику природного газу, яка проводить відповідне списання заборгованості, яка обліковується за цим підприємством, у своїй звітності, про що надсилає повідомлення підприємству виробнику теплової енергії. Зазначений процес є двостороннім, із впорядкуванням фінансової документації для обох підприємств.

Враховуючи вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", у відповідача з 30.11.2016 р. виникло тільки право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних, на стягнення яких видано наказ від 02.06.2015 р., але не автоматично, як він зазначає у заяві, а відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись певними документами.

Заявником не надано доказів участі підприємства у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом порядку, та, відповідно, не надано доказів включення підприємства боржника до відповідного реєстру.

Таким чином, у господарського суду відсутні підстави вважати боржника як такого, що набув, у відповідності до норм Закону, статус учасника процедури врегулювання заборгованості перед стягувачем як постачальником природного газу, тоді як неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню лише за умови виконання вимог Закону щодо участі у процедурі врегулювання заборгованості.

КП "Стебниктеплокомуненерго" не надано документів, підтверджуючих списання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості, яка обліковується за підприємством відповідача зі сплати пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, тому неможливо зробити висновок про відсутність обовязку боржника перед кредитором з виконання наказу від 02.06.2015 р.

Доводи Боржника, про відсутність зобов'язання перед позивачем є помилковими, оскільки на можливість такого списання вказує пряма норма Закону, що передбачає заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем відповідно до певної процедури.

Крім того, оскільки Закон набрав чинності 30.11.2016 року, до дій органів Державної виконавчої служби слід застосовувати норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, який набрав чинності 06.10.2016 р.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Отже, згідно вищезазначених норм, на виконавця не покладено ні обовязку, ні надано права самостійно визначати можливість списання (погашення) кредиторської заборгованості тільки на підставі тлумачення норм законодавчих актів, без підтвердження погашення заборгованості на підставі належних та допустимих доказів, набутих в результаті вчинення в ході здійснення виконавчого провадження передбачених законодавством дій.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, виконавець може прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження лише коли на підставі належних та допустимих доказів йому стане відомо про погашення (списання) саме кредитором заборгованості боржника у встановленому договором або законодавством порядку. Однак, таких доказів скаржником надано не було.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Тому, виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні скарги Державного комунального підприємтсва „Стебниктеплокомуненерго на дії органу Державної виконавчої служби від 15.03.2017 року за вх. № 1180/17, у справі № 914/739/15 - відмовити.

Суддя Пазичев В.М.