КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 911/841/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Ордуханова А.П. - представник за довіреністю № 54/0/15-17 від 12.05.2017

Башмакова С.В. - представник за довіреністю № 62/0/25-17 від 26.05.2017

від Прокуратури міста Києва: Скляр Д.Ю. - прокурор відділу за посвідченням № 041074 від 03.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015

у справі № 911/841/15 (суддя Сівакова В. В.)

за позовом Заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області

до Публічного акціонерного товариства «Оболонь»

про стягнення 89 818,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 131-132 т. 2), заявлено про стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок наднормативних викидів в атмосферне повітря, в сумі 55 694,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2015, повний текст якого складений 07.07.2015, у справі № 911/841/15 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що необхідною умовою для застосування деліктної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є встановлення вини в діях заподіювача такої шкоди та наявність реальних збитків, але, враховуючи, що відповідачем вчинялись завчасні та активні дії з метою отримання нового дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, які не призвели до позитивного результату внаслідок сповільнення процедури видачі таких дозволів через внесення змін до чинного законодавства, та те, що незважаючи на відсутність у суб'єкта господарювання чинного дозволу, він здійснював оплату екологічного податку, фактично не встановлено таких елементів як наявність реальних збитків та вина заподіювача збитків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 № 911/841/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора міста Києва послався на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що дозвіл відповідачем отримано не через бездіяльність уповноваженого органу чи зміни у законодавства, а через несвоєчасне оформлення ним необхідного пакету документів, необхідних для отримання нового дозволу.

Також Заступник прокурора міста Києва вважає безпідставними висновки Господарського суду міста Києва про те, що протягом спірного період відповідачем в повному обсязі здійснювалась сплата екологічного податку за забруднення навколишнього середовища, в зв'язку з чим немає підстав вважати, що діями відповідача державі завдано збитки, оскільки обов'язок сплачувати екологічний податок, який є різновидом податків та зборів, передбачений Законом України «Про охорону атмосферного повітря» та Податковим кодексом України, в той час як відшкодування збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства, є самостійним видом цивільно-правової відповідальності, а відтак, сплата екологічного податку не звільніє відповідач від обов'язку отримати відповідні дозволи, а в разі їх відсутності - відшкодувати державі завдані збитки.

Ухвалою від 11.08.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорна Л. В., судді Кропивна Л. В., Пашкіна С. А., апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення від 30.06.2015 у справі №911/841/15 прийнято до провадження.

Склад колегії суддів неодноразово змінювався.

Розпорядженням Керівника апарату суду № 09-53/1937/17 від 19.05.2017, у зв`язку з звільненням у відставку суддів Рябухи В.І. та Ропій Л.М., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/841/15.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.05.2017 апеляційна скарга Заступника прокурора міста у справі № 911/841/15 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою від 19.05.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва прийнято до свого провадження.

Позивач представників в жодне судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи прокурор відділу Прокуратури міста Києва апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури і відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

На підставі Направлення на проведення планової перевірки № 179/14 від 15.02.2014 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища 21.02.2014 проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства в діяльності Олександрійського виробничого комплексу відповідача, якою встановлено, що Олександрійський виробничий комплекс відповідача у період роботи з 22.12.2013 по 24.06.2014 працював без відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

За результатами вказаної перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводжень з відходами та небезпечними хімічними речовинами №07-29 від 21.02.2014 (далі Акт) (а.с. 20-25).

На підставі Акту відповідачем 21.02.2014 складено протокол про адміністративне правопорушення № 008299 (а.с.30-31 т. 1) та в той же день винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 008299 (а.с. 31зворот), якою на інженера з охорони навколишнього природного середовища Олександрійського виробничого комплексу відповідача ОСОБА_6 накладено адміністративне стягнення у розмірі 102 грн.

З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час проведення спірної перевірки, відповідачем складено припис від 24.02.2014 (а.с. 26 т. 1), яким відповідача, серед іншого, відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» зобов'язано отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у строк до 24.04.2014.

Відповідний дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-226 (а.с. 40-47 т. 1) відповідачем було отримано 25.06.2014.

За таких обставин, за результатами виявлених порушень у сфері охорони атмосферного повітря позивачем, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008 (далі - Методика), та на підставі, зокрема довідки підприємства Ф.04.29.ОВК.2543 від 05.11.2014 та звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин, за період з 22.12.2013 по 24.06.2015 розраховано збитки, розмір яких за розрахунком позивача склав 89 818,90 грн.

Відповідач із вказаним розрахунком не погодився, зазначивши про те, що, за його розрахунком, розмір спірних збитків становить 34 124,85 грн., та після звернення позивача до суду з цим позовом сплатив вказану суму, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 2944 від 05.03.2015 (а.с. 74 т. 2).

З огляду на часткову сплату відповідачем заявленої до стягнення суми, позивачем у цій справі подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 131-132 т. 2), з урахуванням якої позов заявлено про стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок наднормативних викидів в атмосферне повітря, в сумі 55 694,05 грн. (89 818,90-34 124,85).

Суд першої інстанції в задоволенні позовних вимог відмовив, з чим колегія судів погоджується з огляду на таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Одночасно, зважаючи на те, що спірні правовідносини, пов'язані з нарахуванням позивачем збитків, завданих внаслідок наднормативних викидів відповідачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря, такі правовідносини також регулюються нормами Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та положеннями Методики.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища, здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлених Кабінетом Міністрів України.

Частиною ч. 7 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлено, що до першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об'єкти, які не належать до першої і другої груп.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (ч. 5 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»).

За приписами ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, зокрема винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище (ч. 2 ст. 68 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»).

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, серед іншого послався на те, що необхідною умовою для застосування деліктної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є встановлення вини в діях заподіювача такої шкоди та наявність реальних збитків, в той час як відповідачем вчинялись завчасні та активні дії з метою отримання нового дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, проте, такі дії не призвели до позитивного результату внаслідок сповільнення процедури видачі таких дозволів через внесення змін до чинного законодавства.

Проте, колегія суддів не може погодись із вказаною позицією суду з огляду на таке.

Як слідує з досліджених судом обставин справи, відповідний дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-226 (а.с. 40-47 т. 1) відповідачем отримано 25.06.2014.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (в редакції на день видачі дозволу) принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

У постанові Кабінету Міністрів України № 77 від 27.01.2010 «Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди» встановлено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

Отже, за змістом наведених норм, право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності без отримання дозволу (у даному випадку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами) виникає у разі недотримання дозвільним органом визначеного нормами чинного законодавства строку для надіслання відповіді щодо розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру та не ставиться в залежність від причин відмови у такій видачі, зробленій поза межами встановленого строку.

Порядок отримання дозволів на здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами регулюється Порядком проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 13.03.2002.

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що для отримання дозволу суб'єкт господарювання:

- оформляє заяву;

- готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин;

- проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання;

- проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони;

- розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов'язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди;

- обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов'язаних з реалізацією заходів щодо їх створення;

- проводить оцінку та аналіз витрат, пов'язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря;

- готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства.

З наявної в матеріалах справи копії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-140 від 06.06.2011 (а.с. 36-42 т. 2) слідує, що строк дії його закінчився 22.12.2013 (відповідач проводив викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за вказаним дозволом до отримання дозволу №-226 від 25.06.2014 - примітка суду).

Проте доказів звернення відповідача з заявою про отримання наступного дозволу завчасно, до даті закінчення строку дії попереднього, матеріали справи не містять.

Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідний Звіт про інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин відповідачем було затверджено лише 20.12.2013 (а.с. 116-166 т. 1) (тобто за два дні до закінчення дії попереднього дозволу - примітка суду), заяву про його реєстрацію подано 06.02.2014 (а.с. 114 т. 2), а заяву про видачу відповідного дозволу подано лише 06.06.2014 (а.с. 82 т. 3).

За таких обставин, лист № 81/14/1679/6.1/1 від 29.10.2013 Департамента екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації (а.с. 113 т.2), з якого вбачається, що у зв'язку із змінами у законодавстві, призупинено розгляд заяв та документів на отримання дозволів, у тому числі на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря, враховуючи необхідність оновлення інформаційних карток (регламентів) надання адміністративних послуг без зазначення дати відновлення прийомок заяв, не може бути прийнятий до уваги як належний доказ вчинення відповідачем дії для завчасного звернення до державних органів з заявою про отриманні відповідного дозволу.

Отже, наявними в матеріалах справи документальними доказами підтверджується наявність у відповідача обов'язку відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок роботи в період з 22.12.2013 по 24.06.2014 без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

При цьому відповідач не заперечує проти наявності в нього такого обов'язку.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 1.2 Методики ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Відповідно до п. 2.1.2 Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Розділом 4 Методики встановлений розрахунок розмірів відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Так, згідно з п. 4.1 Методики, тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин, розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується за наведеною формулою на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на дату виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини.

Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

Відповідно до п. 3.6 Методики, розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

У п. 3.7 Методики визначено, що за відсутності у відповідній документації суб'єкта господарювання інформації щодо параметрів джерел викидів та/або джерел утворення забруднюючої речовини розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду (утворення), який здійснюється без дозволу на викиди, визначається за результатами інструментально-лабораторних вимірювань за наведеною формулою № 10.

Отже, наведений пункт Методики надає особі, яка здійснює розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря, альтернативне право вибору: здійснювати такий розрахунок за параметрами джерела викиду, зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання, або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин (п. 3.7 Методики формула № 10).

З матеріалів справи слідує, що Листом № 07-8/2570 від 22.10.2014 (а.с. 77 т. 1) позивача просив відповідача надати довідку про часи роботи по кожному джерелу стаціонарних джерел викидів згідно інвентаризації за період з 22.12.2013 по 24.06.2014.

Позивач листом № КФ 04.29.ОВК.2543 від 05.11.2014 (а.с. 78 т. 1) надав інформацію про час роботи джерел викидів ВК ПАТ «Оболонь» м. Олександрія по кожному джерелу викидів, додавши копію Характеристики джерел викидів забруднюючих речовин зі звіту інвентаризації джерел викидів, а листом № Ф.04.20.ОВК.2553 від 11.11.2014 (а.с. 79-80 т. 1) повідомив позивача про методологічну та арифметичну помилку, що була допущена в листі від 05.11.2014, та надав уточнюючі дані розрахунку кількості викидів з 22.12.2013 по 24.06.2014 по джерелу викидів № 10, додавши таблицю 2,1. та додаток 3.7 про інвентаризацію джерел викидів. Зокрема, було уточнено, що джерело поєднує в собі 4 котлоагрегати, з яких три Е-1-0,9 працюють на газовому паливі, один Е-2,5-0,9 працює на пічному паливі. Резервний котел Е-2,5-0.9 не експлуатується 7 років.

Крім того, листом №240/0/2-15 від 30.01.2015 (а.с. 36-38 т. 1) відповідач надав позивачу додатково відкориговані часи роботи обладнання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при розрахунку збитків позивач прийняв до уваги лише дані, які містились в першому листі відповідача (№КФ 04.29.ОВК.2543 від 05.11.2014), без урахування пізніше наданих ним уточнень, та визначив суму спірних збитків на рівні 89 818,90 грн., проте відповідач не погодився із вказаною сумою, зазначивши, що розмір спірних збитків становить 34 124,85 грн.

Отже, з матеріалів справи слідує, що а ні прокуратура та позивач, а ні відповідач не заперечують проти того, що в період з 22.12.2013 по 24.06.2014 відповідач працював без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а відтак, має обов'язок відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу, проте учасники мають різну думку щодо розміру збитків, обов'язок відшкодувати які має відповідач.

За таких обставин, враховуючи, що встановлення суми збитків, які мали бути нараховані за роботу в період з 22.12.2013 по 24.06.2014 Олександрійського виробничого комплексу ПАТ «Оболонь» без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, потребує спеціальних знань, ухвалою від 25.11.2015 призначено відповідну судову експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

1) Визначити обсяги забруднюючих речовин, які Олександрійським виробничим комплексом Публічного акціонерного товариства «Оболонь» без дозволу в період з 22.12.2013 по 24.06.2014 були викинуті в атмосферне повітря стаціонарними джерелами?

2) Визначити суму збитків, яка, виходячи з приписів чинного законодавства, мала бути нарахована за роботу Олександрійського виробничого комплексу Публічного акціонерного товариства «Оболонь» в період з 22.12.2013 по 24.06.2014 без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами?

За наслідками проведення судової експертизи, складено Висновок № 23607/15-48/456/17-23 від 11.05.2017, з якого слідує, що обсяги забруднюючих речовин, які були викинуті в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Олександрійським виробничим комплексом Публічного акціонерного товариства «Оболонь» без дозволу в період з 22.12.2013 по 24.06.2014, розраховані у трьох варіантах, а саме:

1. розрахунок проведений за даними зі «Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на території виробничого комплексу ПАТ «Оболонь» від 18.12.2013, розробленого ЗАТ «Електрон». Викиди забруднюючих речовин від паливоспоживаючого обладнання приймаються за середніми даними протоколів інструментальних вимірів по кожному джерелу викиду. Час роботи обладнання прийнятий згідно довідок. Сума збитків у даному випадку становить 25 164,74 грн.;

2. розрахунок проведений за даними зі «Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на території виробничого комплексу ПАТ «Оболонь» від 18.12.2013, розробленого ЗАТ «Електрон». Викиди забруднюючих речовин від газового обладнання приймаються за середніми показниками еколого-теплотехнічних випробувань котлів. Час роботи обладнання прийнятий згідно довідок. Сума збитків у даному випадку становить 22 184,13 грн.;

3. розрахунок проведений за даними зі «Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на території виробничого комплексу ПАТ «Оболонь» від 18.12.2013, розробленого ЗАТ «Електрон». Питомі викиди забруднюючих речовин від газового обладнання (кг/тис.куб.м. газу) приймаються за середніми показниками еколого-теплотехнічних випробувань котлів. Час роботи обладнання та витрати палива на кожен котел прийняті згідно довідок. Сума збитків у даному випадку становить 18 620,36 грн.;

Враховуючи приписи п. 3.6 Методики, згідно з якою розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди, колегія суддів приймає за вірний розрахунок збитків, визначений у третьому варіанті Висновку при обрахунку якого брались до уваги середні показники еколого-теплотехнічних випробувань котлів, а також прийняті згідно довідок часи роботи обладнання та витрати палива на кожен котел.

Отже, сума збитків, яку відповідач був зобов'язаний сплатити у спірному випадку, становить 18 620,36 грн.

Однак відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції, платіжним дорученням № 2944 від 05.03.2015 в рахунок оплати спірних збитків сплатив 34 124,85 грн., тобто суму більшу, ніж визначено висновком експерта.

Згідно з п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Як слідує з матеріалів справи, в заяві про зменшення позовних вимог (а.с. 131-132 т. 2), яку судом прийнято до розгляду, позивач, з огляду на часткову сплату відповідачем заявленої до стягнення суми, зменшив заявлені майнові вимоги до 55 694,05 грн. (89 818,90-34 124,85), а відтак, предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення з відповідача розміру збитків в сумі, яка перевищує 34 124,85 грн., проте, за обставин, що склалися, враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи і, незалежно від підстав відмови у позові, скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Заступника прокурора міста Києва задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у справі № 911/841/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Щодо судових витрат у справі слід зазначити таке.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на дату звернення з апеляційною скаргою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми;

- за подання апеляційної скарги на ухвалу суду 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

З урахуванням зазначених приписів закону, розміру заявленої до стягнення суми (55 694,05 грн.), мінімального розміру заробітної плати та того, що предметом розгляду у даній справі є майнові вимоги, відповідно до підпункту 4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»:

- при звернення до суду з позовом судовий збір мав бути сплачений в сумі 1 827 грн.;

- при зверненні до суду з апеляційної скаргою судовий збір мав бути сплачений в сумі 913,50 грн.

Таким чином, загальна сума судового збору за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій становить 2 740,50 грн. (1 827+913,50)

Відповідно до п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи, що позивача, визначеного прокурором, діючим законодавством від сплати судового збору не звільнено, відповідно до приписів ст. 49 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і витрати відповідача за проведення експертизи в сумі 14 745,60 грн. (а.с. 128 т.3), покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у справі № 911/841/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у справі № 911/841/15 залишити без змін.

3. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 84/37, ідентифікаційний код 38037110) в доход Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.

4. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 84/37, ідентифікаційний код 38037110) на користь Публічного акціонерного товариства «Оболонь» (04212, м. Київ, вул. Богатирська, 3, ідентифікаційний код 05391057) витрати на оплату експертизи в сумі 14 745 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок п'ять) грн. 60 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 911/841/15.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець