РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017Справа №910/2868/17

За позовом Приватного підприємства "Укрєвроекспорт" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитра Олеговича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя О.М. Ярмак
За участю представників:

від позивача КовальТ.І. (за довіреністю), Цюрпіта С.М. - директор
від відповідачаБасій К.С. (за довіреністю)
від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Укрєвроекспорт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем 28.09.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 6216.

Ухвалою від 24.02.2017 судом порушено провадження у справі № 910/2868/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича, призначено розгляд справи на 21.03.2017.

Ухвалою від 21.03.2017 розгляд справи відкладено на 04.04.2017.

04.04.2017 судом продовжено строк розгляду спору, відкладено розгляд справи на 16.05.2017.

11.05.2017 позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 16.05.2017 судом оголошувалася перерва до 23.05.2017.

В судовому засіданні 23.05.2017 судом розглянуто клопотання позивача про зупинення провадження у справі до завершення касаційного розгляду Вищим адміністративним судом України справи про визнання протиправною та скасування Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки зазначена справа не впливає на результати розгляду спору у даній справі та суд вбачає за можливе самостійно встановити всі обставини правовідносин сторін та вирішити спір по суті на підставі поданих ними доказів, тому підстав зупиняти провадження у справі в порядку ст. 79 ГПК України до вирішення справи, наявність якої не перешкоджає дослідженню доказів у даному спорі, немає.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис без належної перевірки безспірності вимог стягувача, надані для вчинення напису документи не підтверджували безспірність вимог.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (банк) та Приватним підприємством "Укрєвроекспорт" (позичальник) було укладено Кредитний договір № 01/16 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 2 900 000,00 грн (кредит), строком до 6 місяців, терміном повернення 21 липня 2016 року згідно з графіком, зазначеним у п. 4.5.

Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору, повернення кредиту позичальник здійснює до 21 липня 2016 року на позичковий рахунок № 2062.5.008.085286 у ПАТ «КБ «Хрещатик».

28.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6216, яким запропоновано стягнути з Приватного підприємства "Укрєвроекспорт" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" 3 338 452,02 грн, з яких прострочений до сплати кредит в сумі 2 900 000,00 грн, прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2016 по 31.07.2016 в сумі 244 566,66 грн, строкові проценти за користування кредитом за період з 01.08.2016 по 31.08.2016 в сумі 62 143,99 грн, прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредиту за період з 01.04.2016 по 31.07.2016 в сумі 2 320,00 грн, строкова заборгованість за комісією за обслуговування кредиту в сумі 580,00 грн, штрафні санкції за прострочення погашення кредиту в сумі 101 816,94 грн, штрафні санкції за прострочення погашення процентів в сумі 17 115,61 грн, штрафні санкції за прострочення погашення комісії в сумі 162,92 грн, плата за порушення грошового зобов'язання з повернення кредиту в сумі 9 745,90 грн. Зазначена сума сплачується Приватним підприємством "Укрєвроекспорт" по Кредитному договору № 01/16, укладеному 28.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та Приватним підприємством "Укрєвроекспорт".

Як стверджує позивач, при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача, оскільки нотаріус повинен був витребувати від банку договори застави майнових прав, якими забезпечено виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, оскільки умовами цих договорів передбачено, що у випадку, якщо у момент настання строку виконання будь-якого зобов'язання, забезпеченого цією заставою, вона не буде виконаною, банк набуває права звернення стягнення на предмет застави.

На думку позивача, надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не підтверджували безспірності вимог банку за Кредитним договором.

Згідно із ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29.06.1999 № 1172 (в редакції на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

У п. 2 вказаного акта визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно із п. 3.5. глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.05.2015 у справі 6-158цс15).

В господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

З наведеного слідує, що господарський суд при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряє лише належність банку, як кредитору, права задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлює наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

При цьому, господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом статей 1, 2, 18 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а у відповідності до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до абз. 3 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 № 10 зазначено, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Матеріали справи свідчать, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається зокрема на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність вимог, оскільки не витребував у відповідача договори застави майнових прав, якими забезпечувалося виконання зобов'язань за Кредитним договором.

З указаної позиції позивача слідує, що він фактично вказує на недотримання положень встановленої законом процедури дій нотаріуса при вчиненні ним оспорюваного виконавчого напису.

При цьому, інших підстав позовних вимог позивач не наводить, будь-яких доводів на спростування наявності у нього простроченої заборгованості за Кредитним договором та її розміру, встановленому у виконавчому написі, або ж інших доказів на спростування безспірності заборгованості, до суду не надає.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що в межах даної справи між її сторонами відсутній спір про порушене право позивача, яке підлягає захисту, тому правових підстав для визнання напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі оцінки дій нотаріуса, у суду немає.

Суд також звертає увагу позивача на те, що наявність забезпечення виконання зобов'язань не позбавляє кредитора права на отримання заборгованості від самого боржника.

Як підсумок описаному вище суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Що стосується поданої позивачем заяви про забезпечення позову, то, з огляду на вирішення спору по суті та відмову у задоволенні позовних вимог, заява залишається судом без задоволення.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.05.2017

Суддя О.М. Ярмак