ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року Справа № 923/260/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Холдинг КАЗЕКСПОРТАСТЫК", м.Астана Республіка Казахстан

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО ІНВЕСТ", м.Херсон

про визнання недійсним договору купівлі-продажу долі у статутному капіталі

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: уповноважений представник ОСОБА_1;

Акціонерне товариство "Холдинг КАЗЕКСПОРТАСТЫК" (позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДО ІНВЕСТ" (відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу долі у статутному капіталі б/н від 26.03.2014.

Позивач в судове засідання не прибув, надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Розгляд справи за клопотанням позивача відбувався поза межами строку, встановленого ст.69 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, який прибув в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

26 березня 2014 року між Акціонерним товариством «Холдинг КАЗЕКСПОРТАСТЫК» (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДО ІНВЕСТ» (відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ «УКРКАЗЕКСПОРТАСТЫК» (далі за текстом - Договір), за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідача частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Зерновий термінал «Укрказэкспортастык» (далі ТОВ «УКЕА»), яка складає 100% від статутного капіталу останнього, а відповідач зобовязався прийняти цю долю та здійснити її оплату в сумі, на умовах та в порядку, передбаченому договором (п.1.1. договору).

За умовами п.2.1. договору договірна ціна купівлі-продажу складає 2000000 доларів США.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору 26.03.2014 року на підставі складеного між сторонами акту прийому-передачі відбулась передача частки в статутному капіталі (а.с.14).

Позивач у позові стверджує, що відповідно до преамбули договору - договір укладений Позивачем в особі першого заступника Генерального директора ОСОБА_2, який діяв на підставі Статуту Позивача, а не на підставі рішення загальних зборів ТОВ «УКЕА» та рішення Ради директорів Позивача. На думку позивача, договір укладено із порушенням порядку прийняття рішень загальними зборами ТОВ «УКЕА» щодо питання про придбання частки учасника, встановленого законодавством та Статутом ТОВ «УКЕА», діючими на момент укладення договору, а також договір укладено із порушенням порядку прийняття рішень органами Позивача, встановленого Статутом Позивача, а саме Радою директорів Позивача не вирішувалось питання про продаж долі у статутному капіталі ТОВ «УКЕА» та укладення Договору купівлі-продажу долі у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Зерновий термінал «УКРКАЗЕКСПОРТАСТЫК».

Позивач, посилаючись у позові на приписи ст..145, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України, Закону України «Про господарські товариства», Статут Акціонерного товариства «Холдинг КАЗЕКСПОРТАСТИК», просить визнати недійсним договір купівлі-продажу долі у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «Укрказекспортастик» від 26.03.2014 р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними - правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема наявність спеціальних підстав визнання недійсною угоди.

Відповідно до підпункту 15 п.37 розділу 8 Статуту позивача передбачено, що до виключної компетенції ради директорів віднесено питання прийняття рішень з питань придбання товариством десяти та більше відсотків акцій інших юридичних осіб, а також прийняття рішень з питань їх діяльності.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Протоколу засідання ради директорів позивача від 20.03.2014 року (а.с.57-60) було вирішено надати згоду на продаж ТОВ «Кредо Інвест» 100% частки позивача в статутному капіталі ТОВ «УКЕА» та укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі; схвалити вихід Акціонерного товариства «Холдинг Казекспортастык» зі складу учасників ТОВ «УКЕА» та передати (відступити) долю засновника в статутному капіталі на користь нового учасника ТОВ «Кредо Інвест». Учасника Акціонерне товариство «Холдинг Казекспортастык» вважати таким, що вибув зі складу засновників ТОВ «УКЕА», а нового учасника - ТОВ «Кредо Інвест» вважати таким, що вступив до складу учасників. Дозволити ТОВ «Кредо Інвест» увійти в склад учасників ТОВ «УКЕА». Надати повноваження директору ТОВ «УКЕА» ОСОБА_3 прийняти участь в якості представника АТ «Холдинг Казекспортастик» на загальних зборах учасників ТОВ «УКЕА» та проголосувати про вихід АТ «Холдинг Казекспортастик» зі складу учасників та про передачу (продаж) 100% частки учасника нового учаснику ТОВ «Кредо Інвест». Надати Першому заступнику Генерального директора Акціонерного товариства «Холдинг Казекспортастык» ОСОБА_2 повноваження на підписання всіх необхідних для підписання від імені АТ «Холдинг Казекспортастик» документів, повязаних із виконанням рішень, прийнятих на засіданні, в тому числі укласти з ТОВ «Кредо Інвест» угоду купівлі-продажу 100% частки в статутному капіталі ТОВ «УКЕА».

Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, установлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч.3 ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіх обставин не могла не знати про такі обмеження.

Згідно приписів ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише в разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 22.06.2015 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до п. 2.3 договору купівлі-продажу від 26.03.2014р., - відповідач зобов'язався здійснити оплату придбаної частки статутного капіталу згідно встановленого графіку:

- 15.08.2015р. - 100000 доларів США;

- 26.09.2015р. - 150000 доларів США;

- 26.10.2015р. - 150000 доларів США;

- 26.12.2015р. - 150000 доларів США;

- 26.03.2016р. - 150000 доларів США;

- 26.06.2016р. - 150000 доларів США;

- 26.08.2016р. - 150000 доларів США;

- 26.09.2016р. - 1000000 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами 22.06.2015 року додаткова угода до договору свідчить про наступне схвалення Акціонерним товариством «Холдинг Казекспортастик» правочину - договору купівлі-продажу долі у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Зерновий термінал «Укрказекспортастик».

На думку суду, позивачем не доведено відповідними доказами ту обставину, що відповідач знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника позивача, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Суд не приймає до уваги посилання позивача у позові на пункти Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Зерновий термінал «УКРКАЗЕКСПОРТАСТЫК», оскільки позивачем не надано до матеріалів справи належним чином завірену копію вищевказаного Статуту.

Вищезазначену копію не надав до матеріалів справи на вимогу суду відповідач, посилаючись на те, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 15.03.2017 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ зерновий термінал «Укрказекспортастик» в результаті ліквідації.

З огляду на неявку представника позивача, суд зазначає, що в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на підставі ст.77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо причини неявки є поважними та обґрунтованими, та неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1.Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Повне рішення складено 09.06.2017 р.

Суддя В.В.Литвинова