ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 921/7/17-г/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача не зявився

від третьої особи не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації №01-06/1215 від 07.03.2017 року

на рішення господарського суду Тернопільської області області від 23.02.2017 року (суддя Андрусик Н.О.)

у справі № 921/7/17-г/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Тернопільської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Тернопіль

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації, смт.Козова, Козівського району, Тернопільської області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Державної Казначейської служби України у Козівському районі Тернопільської області

про cтягнення 146 912 грн 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.02.2017 року у справі № 921/7/17-г/17 1 позов задоволено. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, в особі Тернопільської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 146 912 (сто сорок шість тисяч девятсот дванадцять) грн. 77 коп. заборгованості за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, 2 203 (дві тисячі двісті три) грн. 69 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що всупереч положенням чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем не відшкодовано позивачу 146 912,77 грн. витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах , що відповідачем не заперечується. При цьому, неналежне фінансування та відсутність механізму проведення такого розрахунку не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання шляхом примусового стягнення.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, мотивуючи це тим, що між сторонами не було заключено договору та підписано актів виконаних робіт за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за січень листопад 2016. Скаржник зазначає, що Законом України «про державний бюджет України на 2016 рік» не передбачено субвенцій з надання пільг окремим категоріям громадян з оплати послуг звязку, в місцевому бюджеті відповідних коштів поданій програмі не закладено, тому управління не може повернути дані кошти позивачу.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Слід зазначити, що апеляційним судом явка представників сторін не визнавалася обов'язковою. Приписами ст.ст. 22, 28 ГПК України зазначено, що брати участь у судових засіданнях є правом сторони, а не її обов'язком, а коло осіб, які можуть здійснювати представництво в суді чинним законодавством не обмежується.

Згідно статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах встановлених строків розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішений в даному засіданні.

Апеляційний господарський суд, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе розглядати справу у даному судовому засіданні у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивач у справі - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах споживачам, які мають право на пільги та на яких поширювалася дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до п. 3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації" та п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У відповідності до п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295, установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно пп. "б" п. 4 ч.1 ст. 89 та ст.102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі за текстом Порядок), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р. встановлено, що Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг смт. Козова та Козівського району Тернопільської області є Управління соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови №256 і Порядку відшкодування витрат, понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до пункту 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів у пятиденний строк здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Як вбачається з листа Міністерства фінансів України №31-09010-16/24984 від 31.08.2016 р., згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік субвенцію на відшкодування витрат за надані пільги з оплати послуг звязку не передбачено. Тому надання вказаних пільг може бути здійснено місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів (а.с. 61 Т.1).

Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 05.01.2017р. Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації є юридичною особою і відповідно до ст. 80 ЦК України, ст. 55 ГК України, ст.ст. 1, 21 ГПК України може бути стороною у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що за період з січня 2016 р. по листопад 2016 р. включно Тернопільською філією Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" були надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню смт. Козова та Козівського району Тернопільської області на загальну суму 146 912,77 грн.

Факт надання послуг електрозвязку Тернопільською філією ПАТ "Укртелеком" та фактичне споживання їх переліченими категоріями населення, у заявлений позивачем період слугують Розрахунки видатків, понесені ПАТ "Укртелеком" на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період січень - листопад 2016 року та Розрахунки видатків, понесені ПАТ "Укртелеком" (форми №2 пільга, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 535 від 04.10.2007) на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період січень-листопад 2016 р., всього на суму 146 912,77 грн.

Однак, як встановлено, всупереч положенням чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем не відшкодовано позивачу 146 912,77 грн. витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах , що відповідачем не заперечується.

Предметом даного позову є вимога про стягнення 146 912,77 грн. заборгованості по витратах за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Положення ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно приписів ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначалося вище частиною 3 ст. 63 Закону України "Про телекомукації" передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з ч.6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Тобто, відповідні бюджетні зобов'язання щодо виплати, в тому числі пільг з оплати послуг зв'язку, пільговим категоріям громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до п.п.1,7 ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ст. 193 ГК України).

Положення ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України вказує, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України

Управління соціального захисту населення Козівської РДА, яке є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення м. Козова та Козівського району Тернопільської області, зобов'язане було здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, за рахунок державних субвенцій.

При цьому, неналежне фінансування та відсутність механізму проведення такого розрахунку не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання шляхом примусового стягнення.

Зі змісту статті 617 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 року по справі № 11/446, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, Управління соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитися в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

При цьому, судами відхиляються посилання відповідача на положення статті 48 Бюджетного кодексу України, якою встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, з наступних підстав.

Так, за змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №328гс12.

Непідписання актів виконаних робіт ПАТ Укртелеком з боку відповідача не свідчить про ненадання Товариством телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період січень-листопад 2016 року пільговим категоріям громадян згідно наданих Управлінням списків та не свідчить про не визнання Відповідачем заявленої суми до відшкодування, а є фактично намаганням Відповідача у такий спосіб не виконувати зобовязання, визначені законом.

У листі від 30.06.2011р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Виходячи з наведених правових норм, твердження відповідача з посиланням на відсутність у місцевому бюджеті виділених коштів не є підставою для звільнення Відповідача від обов'язку оплатити понесені Позивачем витрати на оплату телекомунікаційних послуг для пільгових категорій громадян.

Аналогічна позиція зазначена в постановах Вищого господарського суду України №2/961721 від 21 липня 2011р., № 16/5005/7051/2011 від 10 січня 2012р., № 922/2029/13 від 28

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2017 року у справі № 921/7/17-г/17 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані, і не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2017 року у справі № 921/7/17-г/17 - залишити без змін, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації №01-06/1215 від 07.03.2017 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 01.06.2017 року

ОСОБА_2 Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець