РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017Справа №910/11223/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин"

про стягнення 2 769 925,49 дол. США, що еквівалентно 32 549 815,46 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Парненко А.А. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин" про стягнення 2 769 925,49 дол. США, що еквівалентно 32 549 815,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.03.2013 був укладений кредитний договір № 1-0008/13/11-KL, відповідно до умов якого, із урахуванням договорів про внесення змін, позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає останньому кредитні кошти окремими частинами, які мають бути повернуті не пізніше 05.03.2014. Оскільки, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість з основного боргу в розмірі 2565624,13 дол. США, за нарахованими процентами в розмірі 109769,91 дол. США та пені в розмірі 97531,45 дол. США.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі №910/11223/14 позов задоволено частково: стягнуто з відповідача 6 385,01 дол. США пені, 26 320,28 дол. США процентів, 473,39 дол. США пені на проценти; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 2 562 624,13 дол. США суми основного боргу, 83 449,63 дол. США процентів, 87 435,50 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 3 237,55 дол. США пені на проценти скасовано і у вказаних частинах прийнято рішення про задоволення позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі № 910/11223/14 у частині розгляду позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені на проценти скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи в зазначеній частині позивач заявлені позовні вимоги підтримав та надав на виконання вказівок Вищого господарського суду України уточнений розрахунок пені в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на відповідні дати розрахунків, що в загальному розмірі становить 909914,66 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, зокрема зазначив про неможливість стягнення пені в іноземній валюті та понад установлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України 6-місячний строк за умови відсутності погодження в договорі іншого періоду. Крім того, відповідач просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік до заявленої вимоги про стягнення пені.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на викладені в письмових поясненнях обставини.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 06.03.2013 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 1-0008/13/11-KL, відповідно до якого позивач (банк) відкриває відповідачу (позичальнику) невідновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає останньому кредитні кошти окремими частинами, на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної кредитним договором граничної суми коштів, а позичальник зобов'язується вчасно погашати банку заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь банку проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених кредитним договором.

Пунктом 1.2. ст. 1 кредитного договору сторони узгодили, що максимальна заборгованість позичальника за кредитним договором (загальна сума усіх вибірок) не може перевищувати кредитний ліміт у сумі 3 000 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення - 05.03.2014 (п. 1.4. ст. 1 кредитного договору).

Відповідно до п. 3.2. ст.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за фіксованою ставкою, яка встановлюється на весь період дії кредитного договору в розмірі 12,75%.

До вказаного кредитного договору сторонами неодноразово вносилися зміни, зокрема, договором про внесення змін від 05.09.2013 № 2 зменшено кредитний ліміт до 2 500 000,00 дол. США; договором про внесення змін від 28.11.2013 № 4 - збільшено кредитний ліміт до 2 600 000,00 дол. США.

На виконання кредитного договору позивачем було надано відповідачу кредитні кошти згідно з заявками останнього, що підтверджується меморіальними ордерами.

У зв'язку з неповерненням відповідачем в установлений кредитним договором строк (05.03.2014) кредитних коштів, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

Наявність кредитної заборгованості відповідача за вказаним договором була встановлена судом апеляційної інстанції у розмірі 2 562 624,13 дол. США, який відхилив посилання відповідача на її припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Також, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами на рівні 12,75 % у сумі 106 769,91 грн. Із вказаними висновками погодився і суд касаційної інстанції.

Щодо переданої на новий розгляд частини позовних вимог про стягнення пені, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають сплаті відповідно до цього договору. Розрахунок розміру пені, що підлягає сплаті позичальником за цим договором, здійснюється, виходячи з офіційного курсу гривні до долару США, встановленого НБУ на дату здійснення платежу з погашення такої заборгованості.

Водночас, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 № 3-29гс15.

Разом із цим, із наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення пені вбачається, що останній здійснений без урахування всіх обставин справи.

Пунктом 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, позивачем помилково включено до заявлених періодів нарахування пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів день фактичної сплати відповідачем прострочених процентів.

Відтак, судом здійснено арифметичний перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за обрахований позивачем період з урахуванням офіційного курсу НБУ долара до гривні за кожний день прострочення та здійснених відповідачем часткових оплат і встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в загальному розмірі 909476,90 грн., а саме: пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 874356,84 грн. за період з 06.03.2014 до 26.05.2014 на суму простроченого платежу в розмірі 24213979,14 грн.; пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів у загальному розмірі 35120,06 грн., з яких: на суму 146355,19 грн. за період з 01.06.2013 до 03.06.2013 включно в розмірі 180,44 грн.; на суму 237310,49 грн. за період з 02.07.2013 до 04.07.2013 включно в розмірі 273,07 грн.; на суму 237299,22 грн. за період з 01.08.2013 до 28.08.2013 включно в розмірі 1352,28 грн.; на суму 180673,61 грн. за період з 03.09.2013 до 24.09.2013 включно в розмірі 1415,69 грн.; на суму 186414,58 грн. за період з 01.10.2013 до 24.10.2013 включно в розмірі 1593,46 грн.; на суму 200282,92 грн. за період з 01.11.2013 до 07.11.2013 включно в розмірі 499,34 грн. В іншій частині розрахунок пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів є арифметично вірним.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що нарахування пені здійснено з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки загальний період нарахування пені по кожному окремому платежу нарахованих процентів не перевищує 6-місяців. Також, вказаний період не перевищує нарахована за 82 дня пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

Щодо заявленої відповідачем у поясненнях від 11.04.2017 заяви про застосування до позовних вимог про стягнення пені позовної давності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 03.06.2015 № 6-31цс15.

Оскільки, згідно з умовами кредитного договору (пунктами 3.2, 3.3) позичальник зобов'язаний щомісяця сплачувати в період з 26-го числа поточного місяця (в якому надавався кредит) по останній календарний день поточного місяця включно проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Відтак, право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду 06.06.2014, про що свідчить відтиск вхідного штемпелю суду на позовній заяві.

Водночас, позивачем заявлено до стягнення, зокрема, пеню у розмірі 240,58 грн. за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 146355,19 грн. за період з 01.06.2013 до 04.06.2013 (яка за вищенаведеним перерахунком суду становить 180,44 грн.). Оскільки, вказаний період знаходиться поза річним строком спеціальної позовної давності, про що відповідачем зроблено відповідно заяву, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 180,44 грн. пені за цей період.

Поряд із цим, наведений позивачем розрахунок пені надалі здійснено в межах спеціальної позовної давності, у зв'язку з чим підстави для її застосування до позовних вимог у іншій частині відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності.

Ураховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 909914,66 грн. пені підлягає задоволенню частково в загальному розмірі 909296,46 грн., з яких: 874356,84 грн. - пеня, нарахована на суму несвоєчасно повернутих кредитних коштів, та 34939,62 грн. - пеня, нарахована на суму несвоєчасно повернутих процентів за користування кредитними коштами.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За ч. 1 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки, за результатами розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій на відповідача було покладено максимальний розмір судового збору, передбачений на час подання позовної заяви - 73080,00 грн., та після перегляду позовних вимог у частині стягнення пені загальна сума до стягнення з відповідача також передбачає покладення максимального судового збору, то підстав для проведення додаткового перерозподілу судових витрат немає.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 53-55, літ. «А»; ідентифікаційний код 31303824) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Форум" (02100, м. Київ, б-р Верховної Ради, буд. 7; ідентифікаційний код 21574573) 874356 (вісімсот сімдесят чотири тисячі триста п'ятдесят шість) грн. 84 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 34939 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 62 коп. пені за несвоєчасно повернення процентів за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 29.05.2017

Суддя Я.В. Маринченко