ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
06 червня 2017 року Справа № 45/306т
(в порядку ст. 4-7 ГПК України)
судді Вищого господарського суду України Куровського С.В.
на постанову Вищого господарського суду України від 06.06.2017
у справі Господарського суду м. Києва № 45//306т
Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №45/306т у складі колегії суддів: Куровського С.В. - головуючого, Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г., касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2016 по справі №45/306т скасовано, справу № 45/306т направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
Постанова Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у цій справі була прийнята більшістю голосів суддів.

Згідно зі ст.47 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Жодний із суддів не має права утримуватися від голосування. Головуючий суддя голосує останнім.

Суддя, не згодний з рішенням більшості складу колегії суддів, зобов'язаний підписати процесуальний документ і має право викласти письмово свою окрему думку, яка долучається до справи, але не оголошується.

Підготовку проектів судових рішень здійснює головуючий колегії суддів або за його дорученням - будь-який суддя цієї колегії.

Мною, суддею - доповідачем у справі Куровським С.В. при прийнятті зазначено постанови Вищого господарського суду України 06.06.2017 було висловлено окрему думку, суть якої полягає у наступному.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство оборони України звернулося до господарського суду м. Києва із позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" стягнення 8 263 269,23 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов'язань відповідача з поставки продукції спеціального призначення за укладеним між сторонами спору державним контрактом з державного оборонного замовлення, у зв'язку з чим позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 8 263 269,23 грн. збитків, з яких: 5 813 327,68 грн. - попередня оплата, 1 162 665,53 грн. - пеня, 452 147,71 грн. - штраф, 143 342,32 грн. - 3 % річних та 691 785,99 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2016 по справі № 45/306т, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 21.03.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю.

При цьому, суди попередніх інстанцій виходили з того, що невиконання відповідачем умов Контракту щодо передачі продукції у визначений Контрактом строк та невідповідність якості поставленої продукції умовам Контракту не знайшли підтвердження, у зв'язку з чим вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати за Контрактом в сумі 5 813 327,68 грн. є необґрунтовними.

Оскільки невиконання чи неналежне виконання відповідачем умов Контракту не встановлено, а позовні вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 1 175 584,40 грн., штрафу в сумі 452 147,71 грн., відповідальності у вигляді 3 % річних в сумі 215 969,09 грн., інфляційних втрат в сумі 906 876,11 грн. з огляду на їх похідний характер також не підлягають задоволенню.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.09.2008 Міністерство оборони України, як замовник, (позивач) уклало з Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "УКРСПЕЦЕКСПОРТ", як виконавцем, (відповідач) Державний контракт з державного оборонного замовлення (за кошти державного бюджету України) № 247/1/08/58/USE-14.3-6-к/т-08 (Контракт), згідно з умовами пунктів 1.1 та 2.1 якого відповідач зобов'язується в інтересах позивача поставити продукцію спеціального призначення - дизельні двигуни на умова DDP склад позивача (згідно з правилами Інкотермс 2000) в кількості та у строк згідно специфікації, що додається до Контракту і є його невід'ємною частиною (додаток 1), а позивач - прийняти поставлену продукцію через вантажоодержувача та оплатити її. Продукція постачається у тарі та упаковці заводу - виробника, яка забезпечує її зберігання під час транспортування та вантажно-розвантажувальних робіт.

Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди від 30.12.2008 № 1 до Контракту строк поставки продукції встановлений до 30.03.2009.

З метою виконання Контракту відповідач уклав зовнішньоекономічний контракт № USE-14.3-146-К/КІ-08 з постачальником продукції компанією SIA "SFERA ES" м. Лієпая, Латвія.

31.10.2008 позивач платив відповідачу 5 813 327,68 грн., що становить 90% від загальної ціни Контракту, що підтверджується платіжним дорученням № 247/1/307 від 22.10.2008року

Розділом 2 Контракту визначено порядок постачання продукції та порядок її приймання. Згідно з п., 2.2 Контракту відповідач зобов'язаний поставити продукцію вантажоодержувачу, реквізити якого зазначені у додатку 6 до Контракту.

Відповідно до п. 2.6 Контракту передача продукції здійснюється у місці поставки з оформленням і підписанням вантажоодержувачем Акту прийому продукції за формою № 4 (додаток 4 до Контракту) та позивачем і відповідачем Акту прийому-передачі (додаток 3 до Контракту).

В пунктах 3.1, 3.2, 3.2.2 Контракту закріплено, що комплектність та якість продукції повинні відповідати нормативним документам з контролю якості країни-виробника, відповідати технічній та експлуатаційній документації, гарантійним зобов'язанням заводу - постачальника.

Продукція повинна бути новою (1-ї категорії), або такою, що знаходилась на зберіганні в умовах відповідно до вимог ТУ.

Продукція повинна бути прийнята відповідною службою з контролю якості заводу-постачальника та представниками міністерства оборони України після обов'язкового огляду та проведення випробувань у дії на стенді за програмою випробувань, передбаченою ТУ.

Технічне приймання та контроль якості продукції буде здійснюватись комісією відповідача з залученням представників позивача на території заводу-постачальника. За результатами технічного приймання складається акт прийняття продукції на стенді заводу-постачальника. Контроль (перед здачею продукції вантажоодержувачу) комплектності продукції та її відповідності умовам Контракту позивач поручає 800 військовому представництву міністерства оборони України. Військове представництво підтверджує комплектність продукції умовам договору з наданням відповідного посвідчення.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що діючи згідно з п. 3.2 Контракту, уповноважений представник позивача - начальник 745 військового представництва Міністерства оборони України Огільба Ф.В. разом зі службою з контролю якості продавця та за участю представника відповідача в період з 08.01.2009 по 14.01.2009 провели випробування продукції в м. Лієпая, Латвія, та здійснили її перевірку на відповідність умовам Контракту у відповідно з Програмою, передбаченою ТУ.

За результатами технічного приймання продукції та перевірки її якості представники позивача, відповідача та продавця 14.01.2009 підписали трьохсторонній Акт технічного приймання продукції, яким підтверджено, що продукцію у відповідності зі специфікацією до Контракту перевірено та встановлено її відповідність вимогам Контракту (т. ІІ а.с. 22).

Підписання вказаного Акту технічного приймання продукції, який був складений без жодних застережень з боку підписантів, стало належною правовою підставою для здійснення відповідачем згідно з п. 2.6 Контракту поставки продукції вантажоодержувачу позивача на умова DDP згідно з правилами Інкотермс 2000.

Продавець листом від 17.02.2009 № 29/3.3-1210 повідомив відповідача про заплановану на 18.02.2009 відправку продукції з очікуваною датою прибуття на склад вантажоодержувача позивача 27.02.2009 - 28.02.2009.

18.02.2009 продавець передав продукцію автоперевізнику згідно з міжнародними товарно-транспортними накладними СМК № LV-003157 та СМR №LV-003158.

Продукцію було поставлено та 24.02.2009 було розмитнено на митній території України, про що свідчить відмітка Київської регіональної митниці на вантажних митних деклараціях № 100000012/9/365950 та № 100000012/9/365949 (копії містяться в матеріалах справи), а 26.02.2009 продукцію було доставлено вантажоодержувачу позивача.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

В ч. 8 ст. 193 ГК України закріплено, що управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Встановивши вищезазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідач, діючи відповідно до умов та в межах встановленого Державного контрактом строку, тобто на підставі узгоджених дій, доставив продукцію визначеному позивачем вантажоодержувачу (пред'явив до приймання).

Однак, позивач у визначених Контрактом порядку і строки поставку продукції не підтвердив, Акт прийому продукції за формою № 4 та Акт - передачі за формою № 3 не оформив і не підписав, посилаючись на те, що поставлена відповідачем продукція являється неякісною та такою, що не відповідає умовам контракту.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

При цьому, господарський суд згідно зі ст. 43 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 674 ЦК України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правові наслідки передання товару неналежної якості унормовано статтею 678 Цивільного кодексу України, згідно з приписами якої покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Як вже було зазначено вище, умовами Контракту передбачено перелік документів, на підставі яких підтверджується якість та комплектність продукції, а саме: сертифікати відповідності якості продукції, що видаються відповідною службою з контролю якості заводу-постачальника, технічна та експлуатаційна документація, паспорти (п. 2.7 Контракту); посвідчення комплектності продукції (п. 3.2.2 Контракту).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в ході технічного приймання продукції представниками Компанії, Міністерства оборони України та Постачальника було проведено, зокрема, перевірку та встановлено відповідність номерів дизелів, зазначеним у формулярах; зовнішній огляд кожної одиниці дизелів; випробування кожної одиниці дизелів на спеціальному стенді для проведення випробування дизелів.

Випробування проведено згідно з Програмою проведення випробувань дизелів, передбачених ТУ.

Під час проведення випробувань дизелі піддано навантаженням в різних режимах роботи. Знято показники випробувань. Перевірено показники випробувань із показниками, яки мають відповідати дизелі згідно ТУ, даним, зазначеним у формулярах. Встановлено відповідність показників згідно випробувань показникам, встановленим ТУ.

Результати стендових випробувань та перевірки продукції відображено в Актах стендових випробувань від 09.01.2009 № 297/09, 10.01.2009 № 299/09, від 12.01.2009 № 301/09, від 13.01.2009 № 303/09, від 13.01.2009 № 305/09, від 14.01.2009 № 307/09, у кожному з яких зазначено про успішне проведення випробувань, відповідність параметрів, отриманих під час випробувань, параметрам, зазначеним у формулярах, та Протоколах випробувань, засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи ( т. І а.с. 85-148).

На кожен окремий дизель, що пройшов стендові випробування, завод-постачальник видав сертифікат відповідності якості продукції стандартам та ТУ країн-виробника (копії сертифікатів містяться в матеріалах справи).

Крім того, у період з 26.02.2009 по 11.03.2009 під час пред'явлення продукції до приймання вантажоодержувачу позивача було надано технічну та експлуатаційну документацію, формуляри та паспорти на продукцію.

Таким чином, за наявними у матеріалах справи та дослідженими доказами, а саме: Актами стендових випробувань від 09.01.2009 № 297/09, 10.01.2009 № 299/09, від 12.01.2009 № 301/09, від 13.01.2009 № 303/09, від 13.01.2009 № 305/09, від 14.01.2009 № 307/09, Протоколами випробувань продукції, трьохстороннім Актом технічного приймання продукції від 14.01.2009, Сертифікатами відповідності продукції № 59/09 від 09.01.2009, № 60/09 від 10.01.2009, № 61/09 від 12.01.2009, № 62/09 від 13.01.2009, № 63/09 від 13.01.2009, 64/09 від 14.01.2009, судами попередній інстанцій встановлено підтвердження належними та допустимими доказами поставку відповідачем продукції, яка відповідає умова Державного контракту від 29.09.2008 № 247/1/08/58/USE-14/3-R/T-08.

Водночас, з метою встановлення відповідності поставленої продукції умовам Контракту, ухвалою господарського суду від 12.11.2010 № 45/306т, призначено товарознавче дослідження дизельних двигунів, проведення якої доручено Дочірньому підприємству "ДИЗЕЛЬ" Публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ СУДНОБУДІВНИЙ-СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" за адресою: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8.

За результатами дослідження надано висновок технічного дослідження дизельних двигунів від 07.02.2011 (міститься у матеріалах справи), у якому зазначено, що досліджені дизельні двигуни є продукцією, знятою зі зберігання і в експлуатації не перебували. На вищевказаних двигунах, згідно технічних умов заводу-виробника, проводилися стендові випробування з напрацюванням до 20 годин. Візуально ознак ремонту на вищевказаних двигунах не виявлено. Дизельні двигуни відповідають вимогам ТУ 24.6.5605-73, ТУ 24.6.8402-73, ТУ 24.6.8401-85, ТУ 24.6.8410-75, а також вимогам ГОСТів для цієї продукції, вказаним ТУ" ( т. ІІІ а.с. 6-12).

Відтак, на моє переконання, суди першої та апеляційної інстанцій, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, докази та заперечення сторін, надані на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, встановили, що зазначені доводи позивача про невиконання відповідачем умов Контракту щодо передачі продукції у визначений Контрактом строк та невідповідність якості поставленої продукції умовам Контракту не знайшли підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково їх перевіряти.

Правова позиція, щодо дотримання вимог ст. 111-7 ГПК України судом касаційної інстанції, викладена у постановах Верховного Суду України від 27.12.2005 по справі №24/389, від 16.03.2010 по справі № 30/44-09, від 23.03.2010 по справі № 4/45-38, відповідно до яких, касаційна інстанція під час розгляду справи, зокрема, не вправі виходити за межі своїх повноважень, переоцінювати докази, що є в матеріалах справи, ставити під сумнів достовірність документальних доказів, яким надана оцінка судами попередніх інстанцій.

Висновок Вищого господарського суду України, викладений в постанові від 06.06.2017 про не дослідження судами попередніх інстанцій усіх обставин, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам та доводам позивача, зокрема щодо другого та третього етапів контролю передбачених Контрактом, що є суттєвим для правильного вирішення даного спору, чим порушено норми ст. ст. 4-2, 43, 101 ГПК України, вважаю помилковим, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, повно та всебічно встановили фактичні обставини справи, необхідні для розгляду спору по суті, в тому числі відсутність доказів невідповідності щодо якості поставленої продукції умовам Контракту.

Доводи позивача щодо другого та третього етапів контролю продукції зводяться до недотримання відповідачем вимог стандарту від 01.07.1079 № 15.307-77 "Система разработки и постановки на производство военной техники. Испытание и приемка серийных изделий". Однак, умови Контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, не містять посилання на будь-які стандарти, у тому числі на стандарт від 01.07.1079 № 15.307-77. Крім того, положення даного стандарту поширюються на вироби військової техніки серійного і масового виробництва, виготовлені підприємством-виробником для поставки замовнику (споживачу), випробування і приймання яких проводяться за документацією, затвердженою (погодженою) замовником.

Зазначена вище обставина була встановлена судом першої інстанції під час розгляду справи.

Отже, на мою думку, скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2016 по справі №45/306т є помилковим, оскільки вказані обставини не можуть бути достатніми та вагомими підставами для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відтак, вважаю, що вказаними діями суд касаційної інстанції у постанові від 06.06.2017 у даній справі, на мій погляд, вийшов за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України, та прийшов до помилкових висновків про скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2016 по справі №45/306т і направлення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції із зазначених підстав.

Суддя Вищого господарського

суду України Куровський С.В.