ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017р. Справа № 914/551/17

Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКОБО», м.Чоп Закарпатської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрТрансАльянс», м.Львів

про стягнення 401234,96грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: не зявився

Суть спору: позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАКОБО», м.Чоп Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрТрансАльянс», м.Львів про стягнення 401234,96грн., з яких 363635,18грн. основного боргу, 26743,02грн. пені, 7991,43грн. індексу інфляції та 2865,33грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 22.03.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 24.04.2017р. Ухвалою суду від 24.04.2017р. розгляд справи, у звязку з неявкою відповідача, відкладено на 22.05.2017р.

Представнику позивача розяснено права передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 22.05.2017р. зявився, долучив до матеріалів справи додаткові документи (вх.№18142/17 від 22.05.2017р.), позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що між позивачем та відповідачем ТзОВ «УкрТрансАльянс» в вересні 2015 року укладено договір, на виконання якого ТзОВ «ПАКОБО» надано відповідачу послуги із транспортно-експедиторського обслуговування вантажів, які останнім не оплачено, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 363635,18грн. основного боргу. Зазначене зумовило звернення ТзОВ «ПАКОБО» до суду із позовною заявою, в якій окрім суми основного боргу до стягнення також заявлено 26743,02грн. пені, 7991,43грн. індексу інфляції та 2865,33грн. 3% річних. Просив позов задоволити.

Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 22.05.2017р. повторно не забезпечено, письмового відзиву та і інших витребуваних судом документів не подано, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (знаходиться в матеріалах справи).

Інших заяв чи клопотань до початку розгляду справи від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ст.75 ГПК України та беручи до уваги встановлений ст.69 ГПК України строк вирішення спору, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАКОБО» (експедитор за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрТрансАльянс» (замовник за договором, відповідач по справі) укладено договір №011-15 транспортно-експедиторського обслуговування вантажів від 29.09.2015р., за яким експедитор зобовязався за винагороду та за рахунок коштів замовника організувати виконання транспортно-експедиторських послуг, повязаних з перевезенням залізничним та/або автомобільним транспортом транзитних і експортно-імпортних вантажів, погоджених в додатках до даного договору (п.1.1).

Позивач стверджує, що на виконання заявок замовника, ТзОВ «ПАКОБО» надано, в порядку та на умовах визначених договором, транспортно-експедиційні послуги на суму 363635,18грн.

У п.3.5 договору сторони погодили, що факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг, який складається експедитором та підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками. Експедитор має право складати акт наданих послуг на дату повного або чат сокового виконання переліку послуг, або на останнє число місяця, у якому були надані послуги. Акти наданих послуг протягом 5 робочих днів з дня отримання від експедитора повинні бути розглянуті та повернуті експедитору підписаними або підписаними з мотивованими зауваженнями. У випадку невиконання замовником вищезазначеного обовязку в узгоджений термін, акти наданих послуг вважаються прийнятими замовником, а такі послуги надані в повному обсязі.

На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено заявку ТзОВ «УкрТрансАльянс», акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р. на суму 62465,08грн. та №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р. на суму 277861,30грн., а також №2016.12-09-19Р від 29.12.2016р. на суму 23308,80грн.

За умовами договору, для виконання замовлених послуг замовник забезпечує експедитора грошовими коштами на умовах 100% попередньої оплати запланованих витрат, якщо інше не передбачено в додатках до даного договору. Перерахування грошових коштів здійснюється у строки, обумовлені в рахунку (надалі рахунок), виставленому експедитором (п.4.1). Валютою платежу за даним договором є українська гривня (п.4.2).

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «ПАКОБО» виставлено на оплату зазначених послуг відповідні рахунки. Проте, доказів виконання ТзОВ «УкрТрансАльянс» взятих на себе за договором зобовязань із оплати наданих послуг до матеріалів справи не долучено.

Зазначене зумовило звернення ТзОВ «ПАКОБО» до суду із позовною заявою про стягнення з ТзОВ «УкрТрансАльянс» 363635,18грн. основного боргу, 26743,02грн. пені, нарахованої на підставі договору, а також 7991,43грн. індексу інфляції та 2865,33грн. 3% річних, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Як встановлено ч.1 ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.1 ст.916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ст.929 ЦК України та ст.316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Згідно зі ст.931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р. на суму 62465,08грн. та №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р. на суму 277861,30грн. підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, в той час, як акт №2016.12-09-19Р від 29.12.2016р. на суму 23308,80грн. підписаний лише зі сторони експедитора. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що акт №2016.12-09-19Р у встановленому п.3.5 договору порядку надавався замовнику, був ним отриманий, проте не підписаний в узгоджений термін, а відтак, послуги на суму 23308,80грн. не можуть вважатися такими, що прийняті відповідачем.

Окрім цього, слід також зазначити, що листом від 18.01.2017р. за вих.№03, ТзОВ «УкрТрансАльянс» підтвердило ТзОВ «ПАКОБО» можливість погашення заборгованості в сумі 340326,38грн. згідно підписаних актів виконаних робіт до середини лютого 2017 року, пояснюючи причину несвоєчасного виконання зобовязання затримкою із підписанням актів та тривалою новорічною відпусткою. Після цього, ТзОВ «ПАКОБО» зверталось до ТзОВ «УкрТрансАльянс» із претензією за вих.№3 від 03.02.2017р. щодо погашення заборгованості за надані послуги транспортно-експедиторського обслуговування вантажів відповідно до договору №011-15 від 29.09.2015р. на суму 340326,38грн. на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р. та №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р. Як вбачається таку вимогу залишено ТзОВ «УкрТрансАльянс» без відповіді та задоволення.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 340326,38грн. основного боргу обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення, в той час як у задоволенні позовної вимоги про стягнення 23308,80грн. основного боргу слід відмовити, оскільки надання послуг на вказану суму не підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо вимог про стягнення пені, суд зазначає, що у відповідності до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, у п.6.4 договору встановлено, що за прострочення оплати рахунків експедитора, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення. Нарахування пені є правом експедитора.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Згідно зі ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п.3.1), а сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1).

Проаналізувавши долучений до позовної заяви розрахунок позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачем вірно визначено момент прострочення боржника за послуги, надання яких підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р. на суму 62465,08грн. та №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р. на суму 277861,30грн., проте не враховано, що загальна кількість днів у 2016 (високосному) році 366, а не 365 днів, як звично.

Також суд звертає увагу на те, що за відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують надання послуг, відображених в акті №2016.12-09-19Р від 29.12.2016р.на суму 23308,80грн., підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасність виконання зобовязання із їх оплати відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, та провівши відповідний перерахунок, суд приходить до висновку, що такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема про стягнення пені на суму 25902,48грн., з яких 5027,37грн., нарахованих за період з 01.12.2016р. по 15.03.2017р. на суму невиконаного грошового зобовязання із оплати за послуги, надання яких підтверджується актом №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р., та 20875,11грн., нарахованих за період з 08.12.2016р. по 15.03.2017р. на суму невиконаного грошового зобовязання із оплати за послуги, надання яких підтверджується актом №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р.; про стягнення 3% річних на суму 2775,26грн., з яких 538,64грн., нарахованих за період з 01.12.2016р. по 15.03.2017р. на суму невиконаного грошового зобовязання із оплати за послуги, надання яких підтверджується актом №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р., та 2236,62грн., нарахованих за період з 08.12.2016р. по 15.03.2017р. на суму невиконаного грошового зобовязання із оплати за послуги, надання яких підтверджується актом №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р.; про стягнення індексу інфляції на суму 7709,04грн., з яких 1873,95грн., нарахованих з використанням індексів інфляції, встановлених у грудні 2016 року, січні та лютому 2017 року, на суму невиконаного грошового зобовязання із оплати за послуги, надання яких підтверджується актом №2016.10-07-24Р від 31.10.2016р., та 5835,09грн., нарахованих з використанням індексів інфляції, встановлених у січні та лютому 2017 року, на суму невиконаного грошового зобовязання із оплати за послуги, надання яких підтверджується актом №2016.11-07-26Р від 07.11.2016р.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 5650,70грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «УкрТрансАльянс» (АДРЕСА_1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАКОБО» (Закарпатська область, м.Чоп, вул.Берег, буд.10; ) 340326,38грн. основного боргу, 25902,48грн. пені, 7709,04грн. індексу інфляції, 2775,26грн. 3% річних та 5650,70грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 29.05.2017р.

Суддя Щигельська О.І.