ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Справа № 903/744/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівГрека Б.М., Селіваненко В.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Державної екологічної інспекції у Волинській області від позивача: не з'явились від відповідача: не з'явились
на рішенняГосподарського суду Волинської області від 20.12.2016 року
та постановуРівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року
у справі№ 903/744/16
за позовомДержавної екологічної інспекції у Волинській області
доПриватного акціонерного товариства "Волиньхолдінг"
простягнення 41 722,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

10.10.2016 року Державна екологічна інспекція у Волинській області (далі позивач) звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства "Волиньхолдінг" (далі відповідач) про стягнення 41 722,83 грн. - відшкодування шкоди заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в період з 18.04.2011 року по 02.09.2015 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20.12.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судами відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки вони прийшли до висновку про те, що, у даному випадку, позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності.

До матеріалів справи /а.с.41-43/ залучена заява відповідача про застосування строків позовної давності.

В судових рішеннях зазначено про те, що позивачем починаючи з 2011 року щорічно проводилась перевірка щодо дотримання відповідачем вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що підтверджується актами перевірки від 23.11.2011 року, від 29.08.2012 року, від 27.06.2013 року та від 26.02.2014 року.

Починаючи з 2011 року позивачем досліджувалось в тому числі питання щодо наявності та чинності дозволу на викиди забруднюючих речовин атмосферного повітря.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимог повністю.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Позивачем, в період з 29.03.2016 року по 15.04.2016 року проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря /а.с.15-23/.

В акті перевірки зазначено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію відповідача відбулась зміна найменування юридичної особа з ВАТ "Волиньхолдінг" на ПрАТ "Волдиньхолдінг".

Відповідно до п. 8 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в редакції від 01.04.2010 року підставою для переоформлення документа дозвільного характеру є зміна найменування суб'єкта господарювання юридичної особи, а не переоформлений в установлений строк документ дозвільного характеру є недійсним.

В акті перевірки зроблено висновок про те, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № -1 виданий на фабрику виробництва харчових продуктів ВАТ "Волиньхолдінг" з 18.04.2011 року вважається недійсним.

В акті зафіксовано факт викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами підприємства за відсутності дозволу на викиди та зроблений висновок про те, що позивач з 18.04.2011 року по 02.09.2015 року здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного на це дозволу.

Саме в зв'язку з цим відповідачу, у відповідності до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" (далі Методика), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 року № 639 нараховані збитки, які і є предметом позовних вимог.

Суди обґрунтовано прийшли до висновку про доведеність факту про порушення відповідачем вимог чинного законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Що стосується висновків суду про те, що у даному випадку позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності судова колегія зазначає.

Статтею 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода заподіяна в наслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з п. 3.11 Методики, в редакції від 10.12.2008 року, час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Зі змісту норм наведеної Методики та наведених норм природоохоронного законодавства вбачається, що п.3.11 Методики визначав момент початку правопорушення, що виявлений перевіркою, а не момент з якого нараховуються збитки.

Зазначені вище нормативні акти також дають підстави для висновку про те, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу є триваючим правопорушенням.

Вказані обставини не були враховані судами при розгляді даного спору і це вплинуло на невірне визначення судами строків позовної давності.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення прийняті у даній справі підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно, з врахуванням періоду розрахунку позивача, наведеного в позовній заяві (з 18.04.2011 року по 02.09.2015 року) визначити строк позовної давності, який повинен бути застосований при розгляді даного спору.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області

задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 20.12.2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року прийняті у справі № 903/744/16 скасувати.

3. Справу № 903/744/16 направити на новий розгляд до Господарського суду Волинської області, в іншому складі суду.

Головуючий С.В.Бондар

Судді Б.М.Грек

В.П.Селіваненко