донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

30.05.2017 справа №905/2671/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 довіреність №2-549 від 28.12.2016р. ОСОБА_5 довіреність №19 від 17.01.2017р. Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від07 лютого 2017 р. (повний текст складено та підписано 09.02.2017р.)
у справі№ 905/2671/16 (головуючий суддя Шилова О.М., судді Огороднік Д.М., Чорненька І.К.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ
доПублічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ Донецької області
простягнення 1304898,56грн. заборгованості за послуги з транспортування газу, 231983,95грн. пені, 139850,56грн. 7% штрафу, 17187,43грн. 3% річних, 64375,72грн. інфляційних втрат
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2017р. у справі №905/2671/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 1758296,22, яка складається з суми основного боргу у розмірі 1 304 898,56грн., пені у розмірі 231 983,95грн. 3% річних у розмірі 17187,43грн., інфляційних втрат у розмірі 64 375,72грн. та штрафу в розмірі 139850,56грн. задоволені частково: з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 1204354,20грн., пеню у розмірі 81500,59грн., 3 % річних у розмірі 10 183,04грн., інфляційні втрати в розмірі 19384,32грн. та витрати по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз, м. Київ подана апеляційна скарга (з урахуванням доповнень), відповідно до якої останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 100 544,36грн. суми основного боргу, 150 483,36грн. пені, 7004,39грн. 3% річних, 44 991,40грн. інфляційнйих втрат та прийняти в цій частині рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки судом безпідставно відстрочено виконання рішення суду на шість місяців та зменшено розмір пені на 30%. Крім того, скаржник посилається про надання судом першої інстанції при прийнятті рішення пріоритету позиції відповідача.

Позивач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін, про що також зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості у розмірі 1 758 296,22, яка складається з суми основного боргу у розмірі 1 304 898,56грн., пені в розмірі 231 983,95грн. 3% річних у розмірі 17 187,43грн., інфляційних втрат у розмірі 64 375,72грн. та 7% штрафу в розмірі 139 850,56грн.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ Донецької області обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №/Б09 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011р. в частині своєчасної оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній надавав відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами протягом січня грудня 2014 року, січня грудня 2015р. та січня червня 2016р. на загальну суму 4 807 171,81грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. При цьому, відповідачем порушено строки оплати вартості послуг, у звязку з чим позивачем на суму заборгованості нараховано пеню, 3% річних, інфляційні втрати та штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором №/Б09 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011р. щодо своєчасної оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору з огляду на наступне.

Так, 27.09.2011р. між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (Газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз(далі Замовник ) укладено договір №/Б09 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі Договір).

До означеного договору сторонами укладено низку додаткових угод, якими вносились зміни до його умов.

Зокрема, додатковою угодою № 1 від 17.01.2013р. внесено зміни до пунктів договору, а також стороною за договором визначено Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, яке є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України".

За умовами вказаного договору, газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі ГРС), а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору (п.1.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.).

Пунктом 3.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.) послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Відповідно до п. 3.4. договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.) акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з пунктом 5.4. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.) встановлено, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5. договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.), оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, в якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу за відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

В пункті 7.3. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.) зазначено, що у разі порушення замовником строків оплати із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами, умови Договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011р. Договір діє в частині транпортування газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги до повного виконання Замовником своїх зобовязань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1. договору з урахуванням додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р.).

Доказів припинення строку дії договору матеріали справи не містять, тобто на момент виникнення заявленої до стягнення суми боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Додатковою угодою № 2 від 25.12.2013р. стронами внесено зміни до п.1.2. в частині зміни обсягів поставок газу та визначено, що додаткова угода набирає чинності з 01.01.2014р.

Додатковими угодами №3 від 17.03.2014р., №5 від 05.11.2014р. та №6 від 28.07.2015р. сторонами вносились зміни до реквізитів Газотранспортного підприємства (розділ 12 Договору).

Додатковою угодою № 4 від 20.06.2014р. сторонами внесено зміни до п.1.2. договору.

Як встановлено господарським судом, на виконання умов договору №/Б09 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011р. позивач надав протягом січня грудня 2014 року, січня грудня 2015р. та січня червня 2016р., а відповідач прийняв послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 4807171,81грн., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №01-14-/Б09 від 31.01.2014р. на суму 190 493,18грн., №02-14- /Б09 від 28.02.2014р. на суму 229189,07грн., №03-14-/Б09 від 31.03.2014р. на суму 155248,68грн., №04-14-/Б09 від 30.04.2014р. на суму 64720,70грн., №05-14-/Б09 від 31.05.2014р. на суму 11631,35грн., №06-14-/Б09 від 30.06.2014р. на суму 8342,21грн., №07-14-/Б09 від 31.07.2014р. на суму 6245,30грн., №08-14-/Б09 від 31.08.2014р. на суму 3958,62грн., №09-14-/Б09 від 30.09.2014р. на суму 5293,08грн., №10-14-/Б09 від 31.10.2014р. 37 986,95грн., №11-14-/Б09 від 30.11.2014р. на суму179623,04грн. , №12-14-/Б09 від 31.12.2014р. на суму 275 287,75грн., №01-15-/Б09 від 31.01.2015р. на суму 273 515,83грн., №02-15-/Б09 від 28.02.2015р. на суму 164 182,91грн., №03-15-/Б09 від 31.03.2015р. на суму 114 612,83грн., №04-15-/Б09 від 30.04.2015р. на суму 189 168,17грн., №05-15-/Б09 від 31.05.2015р. 31862,88грн., №06-15-/Б09 від 30.06.2015р. на суму 24675,38грн., №07-15-/Б09 від 31.07.2015р. на суму 14585,33грн., №08-15-/Б09 від 31.08.2015р. на суму 13149,46грн., №09-15-/Б09 від 30.09.2015р. на суму 19680,29грн., №10-15-/Б09 від 31.10.2015р. на суму 162 878,11грн., №11-15-/Б09 від 30.11.2015р. на суму 425 888,36грн., №12-15-/Б09 від 31.12.2015р. на суму 534 443,36грн., №01-16-/Б09 від 31.01.2016р. на суму 650 951,51грн., №02-16-/Б09 від 29.02.2016р. на суму 478 667,16грн., №03-16-/Б09 від 31.03.2016р. на суму 423 854,88грн., №04-16-/Б09 від 30.04.2016р. на суму 85120,34грн., №05-16-/Б09 від 31.05.2016р. на суму 17 328,25грн., №06-16-/Б09 від 30.06.2016р. на суму 14 586,83грн.

За твердженням позивача, відповідач на момент подання позову здійснив часткову оплату наданих йому послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі 3 502 273,25грн., у звязку з чим розмір основного боргу відповідача складає 1 304 898,56грн.

Як зазначено в ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена особа, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, надавши відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січня грудня 2014 року, січня грудня 2015р. та січня червня 2016р., що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість у розмірі 1 304 898,56грн.

Одночасно, суд першої інстанції, приймаючи рішення в частині стягнення суми основного боргу, визнав правомірним зарахування позивачем в рахунок оплати наданих у січні 2015 року послуг коштів в сумі 172 971,47грн. та дійшов висновку, що решта зарахованих позивачем у якості оплати за січень 2015 року коштів (100 544,36грн.) підлягає віднесенню на інші (наступні) періоди надання послуг за Договором, оскільки акт наданих послуг за січень 2015 року підписаний відповідачем з застереженням, а позивачем не доведено, що акт за січень 2015 року може бути прийнятий судом саме в його редакції.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком господарського суду з огляду на наступне.

По перше, відповідно до умов п. 3.3. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013р.), замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобовязується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання актів наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку. Спірні питання та розбіжності щодо виконання умов договору вирішуються за домовленістю сторін або в порядку, встановленому законодавством (п. 10 договору в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013р.). Докази звернення до суду з цього приводу в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази домовленості сторін щодо врегулювання розбіжностей, які виникли при виконанні договору; по друге, матеріали справи не містять мотивованої відмови відповідача від підписання акту за січень 2015року, а умовами договору не передбачена можливість відповідача вносити виправлення у вже складений акт; по третє, матеріали справи не містять погодження сторонами обсягу транспортованого газу на 2015рік шляхом укладення додаткових угод, однак обсяги, погоджені додатковою угодою № 2 від 25.12.2013р. в силу п. 11.1., п. 11.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013р.) є діючими та сторонами не представлено доказів перегляду умов договору в цій частині; по четверте, акт наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством (п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013р.).

Посилання відповідача на коригування обсягів за актами приймання передачі за договором з НАК «Нафтогаз України» є безпідставним, оскільки не стосується предмету спору, а тому обсяг, зазначений відповідачем у акті за січень 2015року у розмірі 1269,915 тис.куб.м. належним чином не підтверджений.

Також, як свідчить надана відповідачем роздруківка даних за січень 2015 року, на ГРС фактично надійшло 264 395,029 тис.куб.м.

При цьому, за бюджетними організаціями визначено використання в обсязі 1291,029 тис.куб.м.

Різниця у обсязі 29 246,684 тис.куб.м. зазначена відповідачем у реєстрі неоформлених обсягів газу, що свідчить про те, що обсяг газу, протранспортований позивачем, не був належним чином оформлений з боку відповідача.

За таких обставин, враховуючи недоведення відповідачем факту надходження від позивача природного газу у визначеному відповідачем розмірі, обсяг транспортованого природного газу визначається у розмірі, який зазначено в акті наданих послуг 2035,088тис. куб.м. на суму 273 515,83грн.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 1 304 898,56грн., Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, щодо належного виконання договірних зобов'язань. Тому, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 304 898,56грн. підлягають задоволенню, а рішення господарського суду в частині відмови у задоволенні щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 100 544,36грн. скасуванню.

З огляду на зазначене, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснюється на суму заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Так, у звязку з порушенням відповідачем умов договору в частині своєчасного проведення розрахунків за надані послуги, позивачем на підставі п. 7.3. договору заявлено до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 231 983,95грн., яка нарахована за період з 21.02.2014р. по 03.08.2016р.

Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за період з 21.02.2014р. по 12.09.2016р. у звязку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач; щодо пені за період 13.09.2016р. по 03.08.2016р. суд відмовив через недоведення позивачем порядку її нарахування і розміру та визнав належним періодом стягнення пені з 21.03.2016р. по 03.08.2016р. (за зобовязаннями лютого червня 2016 року).

Дослідивши наведені обставини справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як зазначено вище, пунктом 7.3. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.01.2013р. сторонами узгоджено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції за заявою відповідача до вимог про стягнення пені застосовано строк позовної давності за період з 21.02.2014р. по 12.09.2015р.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст.258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, п.2 згаданої статті Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовуються, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.3, п.4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 13.09.2016 р., про що свідчить поштовий штемпель на конверті, в якому була надіслана позовна заява, а тому, з урахуванням загального строку позовної давності, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з боржника пені за період з 21.02.2014 по 12.09.2015р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 21.02.2014р. по 12.09.2015р. у звязку зі спливом строку позовної давності.

Одночасно, суд першої інстанції відмовив у нарахуванні до стягнення пені за період 13.09.2015р. по 03.08.2016р. через недоведення позивачем порядку її нарахування та розміру, однак, колегія суддів не погоджується з визначеною судом сумою основного боргу з підстав визначених вище, тому здійснює перерахунок розміру пені з урахуванням доведеної суми основного боргу за зобовязаннями червня 2015р. червня 2016р. за вказаний період.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені у розмірі 231 983,95грн., приймаючи до уваги зазначені вище обставини, апеляційна інстанція вважає його арифметично невірним та зазначає, що належною до стягнення сумою пені є 170 348,03грн.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що при друкуванні рішення, судом першої інстанції були невірно зазначені дати в періодах нарахування пені.

Одночасно, при прийнятті рішення, судом першої інстанції частково задоволено клопотання відповідача про зменшення пені та зменшено її розмір на 30%.

При розгляді наданого клопотання, судом першої інстанції враховано обєктивні обставини складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг (2014-2016рік), ступінь виконання боржником зобов`язань за договором, місцезнаходження відповідача (місто Краматорськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування п.3. ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.233 та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру пені на 30%. Однак, у звязку з тим, що належним розміром пені, який підлягає стягненню є 170 348,03грн., розмір пені з урахуванням зменшення на 30% становить 119 243,62грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 64 375,72 грн. за загальний період з лютого 2015 року по травень 2016 року та 3% річних у сумі 17187,43грн., нараховані за період з 21.02.2014р. по 03.08.2016р. (нарахування здійснено позивачем за кожним актом окремо).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Одночасно, приписами п.3.2 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Здійснивши перерахунок 3% річних на загальну суму 17 187,43грн., колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на невірний арифметичний розрахунок, здійснений позивачем. При цьому, розрахунок інфляційних втрат за зазначений вище період у розмірі 64 375,72грн. позивачем здійснено вірно.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 17 143,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 64 375,72грн.

При цьому, судом першої інстанції помилково зазначено про необхідність врахування при розрахунку інфляційних втрат дефляції, яка існувала у червні 2016р., оскільки інфляційні за червень 2016р. позивачем взагалі не нараховувались та до стягнення не заявлялись. Також, помилковим є висновок господарського суду про те що позивач мав здійснити нарахування інфляційних втрат за період по червень 2016р. включно, оскільки визначення періоду нарахування є правом позивача.

Також, позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ Донецької області 7% штрафу від суми боргу в розмірі 139 850,56 грн. на підставі п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відмовляючи у позові в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення наведеної вище суми штрафу з огляду на відсутніть прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Позивач в позовній заяві та в апеляційній скарзі обґрунтовує свої вимоги абзацом третім частини 2 статті 231 ГК України, відповідно до якого у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, застосовується штраф за прострочення виконання зобов'язання понад тридцять днів у розмірі семи відсотків від вартості товарів, послуг, з яких допущене порушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач у справі є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, але за змістом абзацу третього ч. 2 ст. 231 ГК України цією нормою передбачено застосування штрафних санкцій до порушень негрошових зобов'язань, тому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим нарахування позивачем штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки в даному випадку має місце порушення грошового зобов'язання (оплата наданих послуг).

Крім цього, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, (із змінами і доповненнями) визначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи те, що у даній справі має місце порушення зобов'язання з оплати послуг протранспортованого за договором природного газу, яке за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення 139 850,56 грн. 7 % штрафу за відсутності обумовлених законом підстав для такого стягнення згідно з приписами абзацу третього частини другої статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі № 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі № 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі № 3-11гс11 та від 04.02.2014р. у справі №3-1гс14.

Будь-яких інших правових підстав щодо правомірності нарахування 7% штрафу позивачем не наведено.

Крім того, не приймаються доводи Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ у поданій апеляційній скарзі щодо необгрунтованого висновку суду першої інстанції в частині задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду строком на 6 місяців з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В свою чергу, відстрочка це відкладання чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд, як орган державної влади, управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, право суду при прийнятті рішення відстрочити його виконання передбачено п.6 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з поданої заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, останній просив суд відстрочити виконання рішення строком на один рік, суд першої інстанції, приймаючи до уваги обставини, що зумовили звернення до суду з вказаним клопотанням, врахувавши майнові інтереси позивача, задовольнив зазначену заяву частково та відстрочив виконання рішення суду строком на шість місяців, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ підлягає частковому задоволенню, в свою чергу, рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2017р. у справі № 905/2671/16 підлягає скасуванню в частині стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору з наведених вище підстав, в іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають пропорційному розподілу між сторонами згідно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київзадовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2017р. у справі №905/2671/16 скасувати в частині стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору.

Викласти абзаци 2, 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Розмір стягуваної суми пені зменшити до 119 243,62грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, 1; Ідентифікаційний код 03361075) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1; Ідентифікаційний код 30019801) 1 304 898,56грн заборгованості за послуги з транспортування газу, 119243,62грн. пені, 17143,84грн. 3% річних, 64375,72грн. інфляційних втрат, 23351,49грн. судового збору."

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 07 лютого 2017р. у справі № 905/2671/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, 1; Ідентифікаційний код 03361075) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1; Ідентифікаційний код 30019801) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 25 686,64грн.

Господарському суду Донецької області видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України „Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3