ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.05.2017 Справа № 905/1075/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: "Pallborough Investments Ltd", London

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Словянський завод "Толераст", м. Словянськ, Донецька область

про: стягнення частини заборгованості у розмірі 50000,00дол. США., що відповідає розміру першої частини перерахованої позики

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю від 03.04.2017р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю №7 від 29.01.2017р.), ОСОБА_3 (керівник, згідно статуту).

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 29.05.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

"Pallborough Investments Ltd", London звернулось із позовом до Публічного акціонерного товариства "Словянський завод "Толераст", м. Словянськ, Донецька область про стягнення частини заборгованості у розмірі 50000,00дол. США., що відповідає розміру першої частини перерахованої позики.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором позики №114 від 16.05.2007р., внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. 76 Закону України «Про міжнародне право», ст.ст. 15, 16, 192, 525, 526, 530, 533, 625, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 193, 198 Господарського кодексу України, ст.ст. 55, 123, 124 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір позики №114 від 16.05.2007р. з додатковими угодами до нього; лист з відмітками банківської установи про дату та суму переказу позики; реєстраційне свідоцтво №701 від 07.06.2007р. з додатками до нього; повідомлення про договір, укладений резидентом-позичальником, який не є банком від 16.04.2013р.; претензію від 05.01.2017р.; лист №24а від 09.02.2017р. (відповідь на претензію); акти звірки взаємних розрахунків, складені станом на 01.02.2017р.; розрахунок заборгованості; доручення від 08.08.2016р.; сертифікат, виданий Реєстраційною палатою Бюро реєстрації компаній Англії та Уельсу 21.03.2017р.

19.05.2017р. від відповідача надійшов відзив на повну заяву, в якому останній підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в сумі 255138,73дол. США, яка складається із заборгованості за сумою позики в розмірі 163000,00дол. США та заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 92138,73дол. США. Також зазначив, що виникнення заборгованості обумовлено скрутним фінансовим становищем та несприятливою економічною ситуацією. До відзиву надав правоустановчі документи.

Представник позивача у судове засідання 29.05.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача у судове засідання 29.05.2017р. зявились, підтримали свою позицію, викладену у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2007р. "Pallborough Investments Ltd", London (кредитор) та ПАТ "Словянський завод "Толераст", м. Словянськ, Донецька область (позичальник) підписали договір позики №114, згідно п. 1.1.- 1.5. якого кредитор зобовязався надати позичальнику позику (далі кредит) на цілі, в розмірі, на строк та умовах, передбачених в цьому договорі, а позичальник повернути отриманий кредит, сплатити відсотки на суму кредиту та виконати зобовязання згідно цього договору в повному обсязі; мета кредиту поповнення обігових коштів для виконання виробничої програми; розмір кредиту: 300000,00дол. США; строк кредиту: з дати набрання чинності цього договору по 26.05.2010р.; розмір відсотків на суму кредиту: 5,7% річних.

Сторонами вносились зміни до умов договору шляхом укладення додаткових угод до нього.

Додатковою угодою №5 від 21.01.2013р. внесено зміни, в тому числі до п. 1.4. договору, який викладено в наступній редакції: «Строк кредиту: з дати набрання чинності цього договору по 16.05.2016р.».

Відповідно до п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди №5 від 21.01.2013р. надання кожної частини кредиту здійснюється: 2кв. 2007р. 100000,00дол. США, 3кв. 55000,00дол. США, 4кв. 2009р. 20000,00дол. США, 1кв 2010р. 10000,00дол. США, 2кв. 2012р. 37000,00дол. США, 3кв. 2012р. 78000,00дол. США.

Повернення кредиту та сплата відсотків за нього здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунку позичальника на рахунок кредитора. Позичальник сплачує відсотки на день повного повернення кредиту, але не пізніше 16.05.2016р. (п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди №5 від 21.01.2013р.).

Відповідно до п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди №6 від 02.07.2015р. усі суперечки щодо дійсного договору розглядаються компетентним судом за місцезнаходженням відповідача за встановленою підвідомчістю та підсудністю згідно до чинного законодавства.

Згідно п. 11.2. договору в редакції додаткової угоди №6 від 02.07.2015р. матеріальне право, що застосовується до дійсного договору, - матеріальне право України та міжнародне приватне право».

У відповідності до Положення «Про порядок отримання резидентами кредитів, позик і іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам», затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. №270, договір зареєстровано 07.06.2007р., про що свідчить реєстраційне свідоцтво до договору №701 від 07.06.2007р.

На виконання умов договору позики №114 від 16.05.2007р. позивач перерахував відповідачу грошові кошти в загальній сумі 300000,00дол. США, а саме в такому порядку: 11.06.2007р. 50000,00дол. США, 21.06.2007р. - 50000,00дол. США, 27.07.2007р. 55000,00дол. США, 17.12.2009р. 15000,00дол. США; 30.12.2009р. 5000,00дол. США, 25.01.2010р. 10000,00дол. США, 22.06.2012р. 37000,00дол. США, 11.07.2012р. 37700,00дол. США, 13.07.2012р. 40300,00дол. США, що підтверджується відмітками банківської установи про дату та суму переказу (з підписом посадової особи банку та печаткою банку) на екземплярі договору, актом звірки взаємних розрахунків, складеним станом на 01.02.2017р. та не заперечується відповідачем.

Відповідач належним чином не виконав свої зобовязання з повернення позики та сплати відсотків, внаслідок чого позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив підтвердити суму заборгованості за позикою та відсотками шляхом складення актів звірки взаємних розрахунків та сплатити заборгованість в сумі 255138,73дол. США.

Листом №24а від 09.02.2017р. відповідач підтвердив наявність заборгованості в сумі 255138,73дол. США, зазначив, що заборгованість утворилась внаслідок нестабільної економічної ситуації на сході України, а також направив позивачу акти звірки взаємних розрахунків за позикою та відсотками.

У звязку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення частини заборгованості у розмірі 50000,00дол. США, що відповідає розміру першої частини перерахованої позивачем 11.06.2007р. суми позики.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором позики №114 від 16.05.2007р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору позики №114 від 16.05.2007р.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку стосовно повернення позики, сплати відсотків, як це визначено п.5.1. договору в редакції додаткової угоди №5 від 21.01.2013р., в строк не пізніше 16.05.2016р.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідачем до прийняття судового рішення не надано доказів погашення заборгованості, в результаті чого суд робить висновок, що сплату суми заборгованості не здійснено до теперішнього часу.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано та визнано.

Крім того, в матеріалах справи містяться акти звірки взаємних розрахунків, складені станом на 01.02.2017р., підписані уповноваженим представником з боку позивача та головою правління з боку відповідача та скріплені печатками сторін, згідно яких визначена заборгованість відповідача перед позивачем за сумою позики в розмірі 163000,00дол. США та заборгованість зі сплати відсотків в розмірі 92138,73дол. США.

На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача частини заборгованості за договором позики №114 від 16.05.2007р. в сумі 50000,00дол. США є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 59, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги "Pallborough Investments Ltd", London до Публічного акціонерного товариства "Словянський завод "Толераст", м. Словянськ, Донецька область про стягнення частини заборгованості у розмірі 50000,00дол. США. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Словянський завод "Толераст" (84112, Донецька область, м. Словянськ, вул. Підїздна, 3, , п/р №3001 в КБ «ПриватБанк») на користь "Pallborough Investments Ltd" (19 Kathleen Road, London, SW11, 2GR, UK) частину заборгованості у розмірі 50000,00дол. США., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 19892,55грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 29.05.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 01.06.2017р.

Суддя Я.О. Левшина