номер провадження справи 28/14/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017 р. Справа № 908/305/17

за позовом дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача приватного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж, м. Бердянськ Запорізької області

про стягнення 2 303 220, 74 грн.

головуючий суддя Федорова О.В.,

судді Азізбекян Т.А., Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 274/16 від 27.12.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1 від 22.05.2017р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 15.02.2017р. звернулась дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України з позовною заявою до відповідача публічного акціонерного товариства Бердянське підприємство теплових мереж про стягнення 2168792,85 грн. інфляційних втрат та 134427,89 грн. 3% річних в звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором постачання природного газу №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р. в частині своєчасної оплати отриманого товару. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ст. ст. 11 16, 525, 526, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 265 ГК України.

Ухвалою суду від 16.02.2017 року порушено провадження у справі № 908/305/17, присвоєно справі номер провадження 28/14/17, судове засідання призначено на 21.03.2017р.

У судовому засіданні 21.03.2017р. оголошено перерву до 18.04.2017р.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 14.04.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Федорова О.В., судді Азізбекян Т.А., Зінченко Н.Г. Ухвалою суду від 14.04.2017р. справу № 908/305/17 прийнято до колегіального розгляду у складі трьох суддів, судове засідання призначено на 29.05.2017р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений в судовому засіданні 29.05.2017 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

До суду 25.05.2016р. від відповідача надійшли доповнення до відзиву № 950 від 17.05.2017р., відповідно до яких відповідач посилався на наступне: позивач звернувся із позовом до суду 06.02.2017р, тобто після набрання чинності ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», при цьому в порушення його приписів нарахував та заявив до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, хоча, як свідчить матеріали справи, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем на час звернення до суду. Зазначав, що вищезазначена норма є підставою для списання позивачем з відображенням у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності сум інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, яка була погашена до 30 листопада 2016р. Посилання позивача про необхідність включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також на недотримання якоїсь процедури списання заборгованості, вважає хибними з огляду на наступне: єдиною умовою для ненарахування та списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії». Виходячи з системного аналізу положень зазначеного Закону формування відповідного реєстру та включення до реєстру здійснюється відносно підприємств, які мають заборгованість. Як зазначалось вище та не спростовується позивачем, то на час звернення до суду у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. З урахуванням наведеного просив в позові відмовити.

Від позивача 29.05.2017р. до суду надійшли з супровідним листом б/н від 23.05.2017р. копії постанов ВГСУ (судова практика розгляду аналогічних справ) для приєднання до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2017 р. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що зазначені у позові. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача підтримав заперечення, що викладені у відзиві № 590 від 14.03.2017р. та доповненнях до відзиву № 950 від 17.05.2017р. Крім того, суду надані правовстановлюючі документи відповідача (Статут), відповідно до яких на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14.04.2017р. змінено тип акціонерного товариства з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство. Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж». Зміна типу товариства з публічного на приватне не є його перетворенням. З огляду на викладене просив суд здійснити заміну назви відповідача.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник, позивач у справі) та закрите акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» (назва змінена на підставі рішень загальних зборів акціонерів від 15.04.2011р., від 14.04.2017р.) (покупець, відповідач у справі) 20.12.2010 р. уклали договір № 06/10-2395БО-13 про закупівлю природного газу за державні кошти (надалі договір).

До вказаного Договору сторонами під час його дії укладалися додаткові угоди №№ 1-6, умовами яких змінювався, зокрема, п. 3.1 договору (ціна за 1000куб.м. природного газу).

Відповідно до п 1.1. договору постачальник зобовязується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ, що поставляється за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання.

За умовами п. 3.1 Договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2187,2грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%;.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільчими трубопроводами 234 грн., крім того ПДВ 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу з урахуванням ПДВ 2957,93 грн.

Загальна вартість цього договору на дату його укладання становить 21405538,96 грн. без ПДВ, з ПДВ 25686646,75 грн.

Додатковою угодою №1 від 28.01.2011 р. пункт 3.1.1 викладено в наступній редакції: Загальна вартість цього Договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: перша оплата в розмірі 34 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди №1 від 28.01.2011р., пункт 10.1 Договору, викладено в наступній редакції: Цей договір набирає чинності з дати його підписання повноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, діє у частині поставки газу з 01 січня 2011 р. до 31 грудня 2011 р. включно, а у частині розрахунків за газ до їх повного здійснення(п. 10.1 Договору).

Відповідно до розділу ХІІ Додатки до Договору невідємною частиною цього Договору є Додаток №1 та інші додатки та додаткові угоди, які будуть укладені у майбутньому.

Додатком №1 до Договору, визначено умови поставки і обліку газу та інші права та обовязки сторін.

Додатковою угодою № 2 від 04.04.2011р. з 01 квітня 2011 року виклали пункт 3.1 договору в наступній редакції: « 3.1 Ціна за 1000куб. м. газу становить 2553,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2863,96 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 3436,75грн.;

Додатковою угодою №3 від 26.05.2011р. слова по тексту Закрите акціонерне товариство замінено на Публічне акціонерне товариство.

Додатковою угодою № 4 від 11.07.2011р. з 01 липня 2011 року виклали пункт 3.1 договору в наступній редакції: « 3.1 Ціна за 1000куб. м. газу становить 3023,50 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 3368,97 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4042,76грн.;

Додатковою угодою №5 від 30.08.2011р. пункт 1.2 договору виклали в новій редакції; пункт 2.2 додатку № 1 до договору доповнили абзацом в новій редакцій. В пункті 4 вказаної додаткової угоди сторони визначили, що дана додаткова угода поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2011р.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №6 від 03.10.2011 р., Договір №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010 р. вважати припиненим в частині поставки природного газу з 01.10.2011 р.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Внаслідок порушення відповідачем зобовязань щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, наявності заборгованості, позивач звертався з позовом до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.06.2012р. у справі №5009/1685/12 з відповідача стягнуто 4705621,41 грн. основного боргу за отриманий газ, 362656,55 грн. пені, 386086,64грн. інфляційних нарахувань за період з лютого 2011 року по березень 2012 року, 234093,88 грн. 3% річних за період з 11.02.2011р. по 28.04.2012р. та судовий збір у розмірі 63736,00грн. Рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою суду від 16.09.2015р., яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016р. розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 27.06.2012 р. у справі № 5009/1685/09 про стягнення 5752194,68 грн. на 1 рік шляхом сплати щомісячно суми 479349,56 грн. до 16.10.2015 р., до 16.11.2015 р., до 16.12.2015 р., до 16.01.2016 р., до 16.02.2016 р., до 16.03.2016 р., до 16.04.2016 р., до 16.05.2016 р., до 16.06.2016 р., до 16.07.2016 р., до 16.08.2016 р. та суми 479349,52 грн. до 16.09.2016 р.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.11.2014р. у справі № 908/1422/14 стягнуто з відповідача 280143,51 грн. 3% річних за період з 29.04.2012р. по 24.04.2014р. включно, 122369,07 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2012 р. по березень 2014р., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8050,25грн. та 2041,77грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач повністю розрахувався за поставлений позивачем природний газ (постанова ВДВС від 28.12.2016р. про закінчення виконавчого провадження за наказом № 5009/1685/12 від 10.07.2012р.).

У звязку з порушенням відповідачем строків та обсягів сплати платежів за отриманий газ, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення компенсаційних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Спеціальним законом, що регулює відносини сторін є Закон України «Про ринок природного газу» № 329-VIІІ від 09.04.2015 року.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» передбачений обовязок споживача природного газу, а саме: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо своєчасної оплати за фактично прийнятий природний газ, у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили, і не заперечений представником відповідача.

Про виконання відповідачем зобовязань за договором свідчать платіжні доручення за період з грудня 2015р. по грудень 2016р., які підтверджують факт оплати відповідачем заборгованості за договором № 06/10-2395БО-13 від 20.12.2010 р., але з порушенням строків оплати встановлених умовами договору та визначених судом в ухвалі про розстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає нарахування позивачем 3% річних у розмірі 134427,89 грн. за період з 25.04.2014 р. по 15.09.2015 р. та інфляційних втрат в розмірі 2168792,85 грн. за період з квітня 2014 р. по серпень 2015 р. включно за порушення виконання відповідачем грошового зобовязання правомірним.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаними вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 134427,89 грн. 3% річних за період з 25.04.2014р. по 15.09.2015р. та 2168792,85 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2014р. по серпень 2015р. (включно), законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд не приймає посилання відповідача на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VІІІ від 03.11.2016 року як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VІІІ від 03.11.2016 року набрав чинності 30 листопада 2016 року та визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення.

Дія вказаного Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ст.2 Закону).

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»:

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Статтею 3 вказаного Закону встановлено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Зокрема, для участі у процедурі врегулювання заборгованості (в т.ч. і в даному випадку для списання заборгованості) теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Як зазначалось вище, згідно з ч.3 ст.7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Однак, колегія суддів дійшла висновку, що для списання неустойки, 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому зазначеним вище Законом, відповідач повинен набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Колегією суддів встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21 лютого 2017 року затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром.

У відповідності до п.п. 1, 3 вказаного Порядку останній визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними. Реєстр формується з метою забезпечення збирання, накопичення, обробки, захисту, обліку та надання інформації про теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону.

Поряд з тим, пунктом 14 Порядку передбачено, що у реєстрі зазначаються, зокрема, такі дані про підприємство: обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч.2 ст.3 Закону, для включення підприємства до такого реєстру. Таким чином, на даний час відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості в розумінні положень ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Проаналізувавши положення ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», колегія суддів дійшла висновку, що у вказаному Законі відсутні норми, які б передбачали автоматичне списання зазначених нарахувань, яке б реалізовувалось самим лише набранням чинності такого Закону. В будь-якому випадку таке рішення повинно бути прийнято компетентним органом, а в разі його відсутності або винесення негативного висновку, то дії (рішення) чи бездіяльність відповідного уповноваженого органу повинні бути предметом окремого судового розгляду.

Положення частини 3 статті 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не можуть застосовуватися окремо від положень усього Закону, а повинні враховуватися при повному аналізі змісту всіх його норм. Такі доводи відповідача колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідач перш за все повинен довести, що вказаний Закон розповсюджує свою дію на нього, тобто він є учасником процедури врегулювання заборгованості, чого ним зроблено не було.

Аналіз розділу ІІ ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» підтверджує зазначені висновки суду.

Платіжні доручення, що містяться в матеріалах справи та свідчать про сплату відповідачем грошових коштів по договору № 06/10-2395БО-13 від 20.12.2010р., не містять розмежування призначення платежу, тобто платником не зазначалося на погашення якої суми ним перераховано грошові кошти, чи то є основний борг, чи то є штрафні або компенсаційні втрати.

У наданих платіжних дорученнях в графі призначення платежу платником зазначалося «За сп.газ 2011р. по дог. № 06/10-2395БО-13 від 20.12.2010р. на користь ДК «Газ України». зг. ухвали суду № 5009/1685/12 від 16.09.15р. без ПДВ», «зг. розп. №33704900/3 від 04.08.14 перерах. борг стягн з ПАТ «БПТМ» зг нак госп. суду № 5009/1685/12 від 10.07.12 на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтобаз України», «Субвенція, що над. із загал. Фонду держ. бюдж. відп до пост КМУ від 04.06.15 № 375 За газ 2011р., зг. дог. № 06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р. у т.ч ПДВ 248730,17грн.».

Приписами ст. 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючи вказану норму права, зарахування сум стягнутих за рішенням господарського суду Запорізької області по справі №5009/1685/12 здійснювалося у відповідності до вказаної черговості, а не в зворотньому порядку, як вважає відповідач.

Станом на 28.10.2016 року за відповідачем рахувався борг у розмірі 415659,91 грн. і ця обставина підтверджується матеріалами справи (акт звірки розрахунків від 28.10.2016р.) та не заперечена відповідачем. Втім ця сума є сумою основного боргу, а не заборгованістю за 3% річними та інфляційними втратами в силу викладених вище норм права та з урахуванням цільового призначення платежів, зазначеного в платіжних дорученнях.

На даний час заборгованість за вказаним правочином є погашеною

, виконавче провадження про примусове виконання рішення суду у справі №5009/1652/12 закритим.

Враховуючи викладене вище, зокрема, відсутність доказів набуття відповідачем статусу учасника процедури врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, врегульованої однойменним Законом, позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів належного виконання зобовязань за договором про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2395БО-13 від 20.12.2010 р. в частині повної та своєчасної оплати спожитого природного газу за вказаний позивачем період, безпідставного або невірного нарахування компенсаційних санкцій або оплати 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Заперечення відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування компенсаційних санкцій, оскільки заявлені до стягнення суми нараховані позивачем не на суму основного боргу, а на суми інфляційних втрат та 3% річних, які стягнуті рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 5009/1685/12, спростовуються розрахунками позивача, згідно яких нарахування здійснено лише на суму основного боргу.

З огляду на наведені норми права та додані документи, колегія суду дійшла висновку про правомірність нарахування позивачем компенсаційних санкцій за порушення відповідачем грошового зобовязання (своєчасної оплати вартості отриманого природного газу за договором) у відповідності до ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні суду надано нову редакцію статуту відповідача, яка затверджена рішенням загальних зборів акціонерів від 14.04.2017 р., відповідно до п. 1.2 Статуту змінено тип акціонерного товариства з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство. Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж». Зміна типу товариства з публічного на приватне не є його перетворенням. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу від 18.05.2017 р. юридична особа, ідентифікаційний код якої 05541120, має назву приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж».

Пунктом 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 встановлено, що за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Якщо ж зміна найменування юридичної особи пов'язана зі зміною організаційно-правової форми юридичної особи (статті 104 - 108 Цивільного кодексу України), то йдеться про її реорганізацію, що потребує вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в частині третій статті 25 ГПК; крім того, про винесення відповідної ухвали зазначається в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи.

Про здійснену заміну учасника судового процесу обов'язково зазначається в описовій частині рішення суду, прийнятого по суті справи, навіть якщо раніше про це вже йшлося у відповідній ухвалі.

Згідно наданих доказів, судом зясовано що з 14.04.2017 р. відповідач змінив тип товариства на приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж», що не є його перетворенням та не потребує вчинення судом процесуальних дій щодо здійснення правонаступництва сторони у справі. За наведених обставин, суд вважає за необхідне здійснити заміну назви відповідача у справі № 908/305/17. Відповідачем у справі вважати приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж».

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Здійснити заміну назви відповідача у справі № 908/305/17. Відповідачем у справі вважати приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж».

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 65/97, ідентифікаційний код 05541120) на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 31301827) 134427,89 грн. (сто тридцять чотири тисячі чотириста двадцять сім грн. 89 коп.) 3% річних, 2168792,85 грн. (два мільйони сто шістдесят вісім тисяч сімсот девяносто дві грн. 85 коп.) інфляційних втрат, 34548,31 грн. (тридцять чотири тисячі пятсот сорок вісім грн. 31 коп.) судового збору. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 06 червня 2017 р.

Головуючий суддя О.В. Федорова

Суддя Т.А. Азізбекян

Суддя Н.Г. Зінченко