ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року Справа № 904/10960/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: Бичков В.В., довіреність №01 від 12.01.2017 р., представник;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року у справі №904/10960/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Медіа+1", м. Херсон

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області

про стягнення 650 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року у справі №904/10960/16 (суддя Загинайко Т.В.) позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Медіа+1" 650 000,00 грн. заборгованості та 9 750,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору суборенди №09/04-15 від 09.04.2015 року в частині сплати орендних платежів, порушення ним вимог ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 610, 629, 759 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати вищезазначене рішення.

В апеляційній скарзі посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що розгляд справи відбувся за його відсутності, за даної підстави він був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи. Також зауважує, що договір суборенди №09/04-15 від 09.04.2015 року ним не підписувався.

У судове засідання відповідач не з'явився. Надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в силу наступного:

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Відповідач не надав суду доказів щодо знаходження його в день розгляду даної справи у відрядженні.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи дозволяють визначитись щодо законності оскаржуваного судового рішення за відсутності відповідача.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу спростував доводи скаржника. Додатково надав докази, як на його думку, підтверджують висновки суду першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідач в апеляційній скарзі не зазначає, які порушення норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення.

Доводи скаржника про розгляд справи за його відсутності, про позбавлення відповідача можливості надати докази, стосуються дотримання судом першої інстанції норм процесуального права. Вони є необґрунтованими та спростовуються наступним:

Колегією суддів встановлено, що відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року судове засідання з розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Медіа+1" у даній справі було призначено на 21.12.2016 року.

В матеріалах справи знаходится поштовий конверт з поверненням ухвали господарського суду Дніпропетровської області про порушення провадження у справі від 30.11.2016 року, який 03.12.2016 року судом було направлено відповідачу за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки УДППЗ "Укрпошта" причиною поштового повернення є "закінчення терміну зберігання" (а.с.91-93).

У судове засідання 21.12.2016 року відповідач не з'явився. Розгляд справи було відкладено судом на 18.01.2017 року. Відповідна ухвала в двух екземплярах направлена сторонам по справі (а.с.29).

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Доводи скаржника про те, що він не був повідомлений про час і місце розгляду справи, не відповідають матеріалам справи та є необгрунтованими. Суб'єкт підприємницької діяльності зобов'язаний забезпечити отримання кореспонденції за адресою, за якою він зареєстрований згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В матеріалах справи є повідомлення суду, яке скаржник за вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресою отримав (зокрема, 06.02.2017 pоку).

Відтак, доводи апелянта щодо порушення судом його процесуальних прав є безпідставними.

Щодо доводів скаржника про те, що він не підписував договір суборенди №09/04-15 від 09.04.2015 року, то вони також спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Як вбачається з копії договору суборенди №09/04-15 від 09.04.2015 року, яка є належним та допустимим доказом по даній справі, договір підписаний обома сторонами (а.с122-124).

На час розгляду даної апеляційної скарги договір суборенди №09/04-15 від 09.04.2015 року відповідачем оскаржений не був, отже є дійсним.

Згідно умов договору (а.с.11-13) ним регулюються правовідносини, пов'язані із переданням орендарем суборендареві за плату у тимчасове користування (суборенду) задля здійснення останнім його діяльності, пов'язаної із організацією оздоровлення, відпочинку та виховання: дітей, дітей-сиріт, молоді, малозабезпечених, багатодітних, чорнобильців, дітей-інвалідів з фізичними та неврологічними відхиленнями з батьками чи іншими законними представниками в період оздоровчого сезону 2015 року на території ДТОВ "Супутник", який розміщений за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Причальна, 2 наступного об'єкта суборенди: комплекс - дитячий табір оздоровлення та відпочинку "Супутник".

Відповідно до пункту 1.3 договору строк суборендного користування за цим договором визначається з 10.04.2015 року до 01.10.2015 року.

Згідно пункту 2.1 договору передача суборендареві об'єкта суборенди здійснюється орендарем за актом приймання-передачі, який є обов'язковим для підписання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу у суборендне користування дитячий оздоровчий табір "Супутник", що підтверджується актом приймання-передачі від 09.04.2015 року (а.с.80).

Надані до заперечень на апеляційну скаргу докази свідчать, що відповідач здійснював підприємницьку діяльність та використовував об'єкт суборенди, що підтверджується наступним:

Так, 10.08.2015 року відповідач уклав з Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держадміністрації) договір № 69 про закупівлю послуг щодо тимчасового розміщення під час відпусток та інші послуги щодо тимчасового розміщення (послуги дитячих закладів з організації оздоровлення дітей учасників антитерористичної операції - жителів м.Києва), в пункті 5.1 якого зазначено місце падання послуг: Дитячий табір оздоровлення та відпочинку ВАТ "Херсонський електромашинобудівний завод" "Супутник" (Скадовський р-н. смт. Лазурне, АДРЕСА_2) (а.с.126-127).

Сторонами вказаного договору складений на його виконання акт прийманпя-передачі послуг № 1 від 01.09.2015 року (а.с.128).

На запит позивача листом від 19.05.2017 року № 50/69 попередній власник дитячого табору оздоровлення та відпочинку, а саме ПраТ "Херсонський електромашинобудівний завод" повідомив, що ніколи не мав договірних підносин з ФОП ОСОБА_2.(а.с.132).

Крім того, відповідач згідно наказу № 1 від 30.04.2015 року призначив на посаду директора дитячого оздоровчого табору " Супутник " громадянина ОСОБА_3, уклав з ним договір від 30.04.2015 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.133).

Отже, доводи скаржника про те, що договір з позивачем ним не укладався суперечать матеріалам справи, що підтверджують факт використання орендованого майна та суперечать змісту договору суборенди, який містить підпис відповідача.

Відповідно до пункту 5.1 договору за користування об'єктом суборенди суборендар виплачує орендареві суборендну плату, у розмірі 650 000,00 грн. за весь період суборендного користування з 10.04.2015 року по 01.10.2015 року за наступним графіком суборендних платежів:

- 65 000,00 грн. не пізніше 25.05.2015 року;

- 325 000,00 грн. не пізніше 10.07.2015 року;

- 165 000,00 грн. не пізніше 15.08.2015 року;

- 95 000,00 грн. не пізніше 15.09.2015 року.

Суборендна плата, визначена цим пунктом, оплачується суборендарем згідно рахунку орендаря на розрахунковий рахунок, визначений в ньому або вноситься в касу підприємства. Підставою для нарахування та оплати суборендної плати, визначеної цим договором буде рахунок орендаря на оплату (пункт 5.1 договору).

Матеріали справи свідчать, що позивач надавав відповідачу рахунки на оплату (а.с.53-56).

Докази належного виконання відповідачем зобов'язання з оплати матеріали справи не містять.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов'язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи відсутність доказів належного виконання зобов'язання, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року у справі №904/10960/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 31.05.2017 року.