ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. Справа № 911/81/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 02.03.2015 р., зареєстрована в реєстрі за № 218);

від відповідача: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, с. Слобожанське, Нововодолазький район, Харківська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сучасні консалтингові технології, м. Харків

про стягнення 83 641, 29 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся в господарський суд Київської області із позовом до ПРАТ „УВК Україна про стягнення 65 400, 00 грн основної заборгованості, 16 520, 22 грн пені, 748, 13 грн інфляційних збитків, 972, 94 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу за договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.04.2016 р. (суддя Антонова В. М.) у справі № 911/81/16 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ПРАТ „УВК Україна про стягнення 83 641, 29 грн позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 65 400, 00 грн основної заборгованості, 16 520, 22 грн пені, 748, 13 грн інфляційних збитків, 972, 94 грн 3 % річних та 1 254, 62 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 р. рішення господарського суду Київської області від 11.04.2016 р. у справі № 911/81/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2016 р. скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 р. та рішення господарського суду Київської області від 11.04.2016 р. у справі № 911/81/16, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

При цьому, скасовуючи рішення господарського суду Київської області від 11.04.2016 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 р. у справі № 911/81/16, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 26.10.2016 р. зазначив, що здійснюючи розгляд справи, як суд першої так і суд апеляційної інстанцій не надали належної оцінки по 7.1 договору, в якому встановлено, що підставою для оплати транспортних послуг є складені та підписані представниками сторін акти виконаних послуг разом з рахунками Перевізника та товаросупровідними документами.

Попередні судові інстанцій дослідили, що матеріали справи містять акти підписані та скріплені відтисками печатки позивача, які надсилались на адресу відповідача, проте не підписані зі сторони відповідача (від 12.09.2014 № 83 на суму 5 400, 00 грн, від 16.10.2014 № 91 на суму 4 000, 00 грн, від 17.10.2014 № 92 на суму 5 800, 00грн, від 22.10.2014 № 93 на суму 4 000, 00 грн, від 23.10.2014 № 94 на суму 6 500, 00 грн, від 23.10.2014 № 95 на суму 4 000, 00 грн, від 24.10.2014 № 96 на суму 5 600, 00грн, від 30.10.2014 № 97 на суму 4 000, 00 грн, від 31.10.2014 № 98 на суму 6 000,00грн).

Тобто, зазначені документи не можуть бути підставою для здійснення оплати (стягнення заборгованості) відповідачем за зобовязаннями в розумінні п. 7.1 договору.

Проте, в разі належного оформлення позивачем інших обовязкових згідно договору документів, відсутність підпису на вищезазначених актах можливо було б розглядати в розрізі питання відмови відповідача від підписання актів. Однак, як зазначав відповідач в своїх листах від 16.04.2015 № 198 та від 08.06.2015 № 342, позивачем не представлено оригіналів належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, що, в свою чергу, стало підставою для не підписання відповідачем відповідних актів та не перерахування коштів.

Так, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи товарно-транспортним накладним, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що всі зазначені документи містять підписи вантажоотримувача, втім зазначене не в повній мірі відповідає дійсності.

Наведене свідчить, що, під час розгляду справи місцевим господарським судом та апеляційного перегляду, господарськими судами попередніх інстанцій допущено порушення ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101 ГПК України, що є підставою для скасування прийнятих у цій справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що дослідження усіх наданих у матеріали справи доказів в сукупності з наданими сторонами поясненнями, має істотне значення для вирішення спору у цій справі та є підґрунтям для подальших висновків щодо наявності (або відсутності) підстав для задоволення позову за наведених у позовній заяві підстав.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і обєктивного встановлення обставин справи, прав і обовязків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

У відповідності до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України справу № 911/81/16 передано для розгляду судді Бацуці В. М.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.11.2016 р. прийнято до провадження судді Бацуци В. М. справу № 911/81/16 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ПРАТ „УВК Україна про стягнення 83 641, 29 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 07.12.2016 р.

07.12.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 18.01.2017 р.

17.01.2017 р. до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення б/н від 17.01.2017 р. з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 26.10.2016 р. у справі 911/81/16, що долучені судом до матеріалів справи.

18.01.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 01.02.2017 р.

01.02.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 15.02.2017 р. Також даною ухвалою суду допущено заміну відповідача - Приватного акціонерного товариства „УВК Україна на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю „Сучасні консалтингові технології, про що було винесено відповідну ухвалу господарського суду Київської області від 01.02.2017 р.

15.02.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 09.03.2017 р.

09.03.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву та інші документи, витребувані судом, не надав.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір перевезення № 88-13/п, згідно з умовами п. 1.1. якого перевізник зобовязується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 7.1 договору за результатами наданих перевізником транспортних послуг, сторони складають та підписують представниками сторін акт виконаних послуг, який разом із рахунками перевізника та товаросупровідними документами є підставою для оплати транспортних послуг. Оплата послуг з перевезення, по яких замовником заявлені претензії, не може бути здійснена до повного зясування вини перевізника.

Згідно з п. 7.2 договору оплата наданих послуг за договором за попередній місяць здійснюється протягом 35 календарних днів з дати передачі замовнику акту виконаних послуг, рахунку і податкової накладної.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у випадку, якщо перевізник не надав замовнику належним чином оформлені первинні документи (рахунок, податкова накладна, акт приймання-передачі наданих послуг, карта завантаження та будь-який інший документ, який впливає на зобовязання замовника щодо оплати) та/або замовником виявлена невідповідність розміру винагороди перевізника фактично наданим ним послугам, замовник має право вимагати від перевізника усунути будь-які невідповідності в наданих документах. В такому випадку зобовязання замовника щодо оплати переносяться на термін усунення перевізником невідповідностей в наданих ним документах.

Відповідно до розділу 14 договору термін дії договору складає один рік з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. У випадку, якщо жодна зі сторін не виявить свого бажання або наміру шляхом письмового повідомлення про розірвання договору за 30 днів до його припинення, то термін дії договору продовжується на наступний календарний рік на тих самих умовах. Припинення дії договору або сплив його терміну не звільняє сторін від виконання зобовязань, які виникли з дати закінчення договору.

На виконання умов договору позивачем у період з березня по серпень 2014 р. було надано відповідачу послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 20 100, 00 грн, що підтверджується актом № 18 від 13.03.2014 р. на суму 4 700, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 21 від 17.03.2014 р. на суму 5 000, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 70 від 13.08.2014 р. на суму 5 200, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 72 від 16.08.2014 р. на суму 5 200, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг, наявними у матеріалах справи.

Крім того, на виконання умов договору позивачем у період з вересня по жовтень 2014 р. було надано відповідачу послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 45 300, 00 грн, що підтверджується актом № 83 від 12.09.2014 р. на суму 5 400, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 91 від 16.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 92 від 17.10.2014 р. на суму 5 800, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 93 від 22.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 94 від 23.10.2014 р. на суму 6 500, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 95 від 23.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 96 від 24.10.2014 р. на суму 5 600, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 97 від 30.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 98 від 31.10.2014 р. на суму 6 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; наявними у матеріалах справи.

13.03.2015 р. позивач на адресу відповідача направив оригінали актів надання послуг № 70 від 13.08.14 р., № 72 від 16.08.2014 р., № 83 від 12.09.2014 р., № 91 від 16.10.2014 р., № 93 від 17.10.2014 р., № 93 від 22.10.2014 р., № 94 від 23.10.2014 р., № 95 від 23.10.2014 р., № 96 від 24.10.2014 р., № 97 від 30.10.2014 р. та № 98 від 31.10.2014 р. Факт направлення позивачем вказаних документів відповідачу і отримання їх останнім підтверджується фіскальним чеком № 0608 від 13.03.2015 р. про відправлення цінного листа і описом вкладення до цінного листа від 13.03.2015 р. та повідомленням про вручення поштового відправлення цінного листа, наявними у матеріалах справи.

У квітні 2015 р. відповідач на адресу позивача направив відповідь № 198 від 16.04.2015 р., відповідно до якої повідомив позивача, що йому надані не всі документи згідно п. 7.1 та п. 7.3 договору, а тому зобовязання щодо оплати відкладаються на термін усунення перевізником невідповідностей.

14.05.2015 р. позивач повторно направив відповідачу оригінали документів відповідно до вимог розділу 7 договору, що підтверджується фіскальним чеком № 0674 від 14.05.2015 р. про відправлення цінного листа і описом вкладення до цінного листа від 14.05.2015 р. та повідомленням про вручення поштового відправлення цінного листа, наявними у матеріалах справи.

17.12.2015 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р., згідно якої просив на підставі ст. 530 ЦК України протягом семи днів з моменту отримання вимоги сплати суму боргу у розмірі 65 400, 00 грн.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 311 цього ж кодексу плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно з ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 цього ж кодексу передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 статті 916 цього ж кодексу перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати за отримані послуги по перевезенню вантажів у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 65 400, 00 грн, що підтверджується договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р., актом № 18 від 13.03.2014 р. на суму 4 700, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 21 від 17.03.2014 р. на суму 5 000, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 70 від 13.08.2014 р. на суму 5 200, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 72 від 16.08.2014 р. на суму 5 200, 00 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 83 від 12.09.2014 р. на суму 5 400, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 91 від 16.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 92 від 17.10.2014 р. на суму 5 800, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 93 від 22.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 94 від 23.10.2014 р. на суму 6 500, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 95 від 23.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 96 від 24.10.2014 р. на суму 5 600, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 97 від 30.10.2014 р. на суму 4 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; актом № 98 від 31.10.2014 р. на суму 6 000, 00 грн (підписаним тільки позивачем), відповідними товарно-транспортною накладною та рахунком на оплату таких послуг; наявними у матеріалах справи.

Заперечення відповідача щодо того, що станом на момент звернення позивача до відповідача із даним позовом в суд у останнього не виник та відсутній обовязок щодо оплати у повному обсязі за надані позивачем послуги по перевезенню вантажів згідно з договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р., так як позивачем за наслідками надання послуг по перевезенню вантажів не було передано відповідачу всіх супроводжуючих документів, передбачених положеннями розділу 7 договору, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем у порядку положень розділу 7 договору було направлено на адресу відповідача оригінали актів наданих послуг та рахунків на оплату таких послуг, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, тощо, і такі заперечення спростовуються наступними доказами - фіскальним чеком № 0608 від 13.03.2015 р. про відправлення цінного листа і описом вкладення до цінного листа від 13.03.2015 р. та повідомленням про вручення поштового відправлення цінного листа, фіскальним чеком № 0674 від 14.05.2015 р. про відправлення цінного листа і описом вкладення до цінного листа від 14.05.2015 р. та повідомленням про вручення поштового відправлення цінного листа, наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 65 400, 00 грн за договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті послуг з 28.06.2015 р. по 25.12.2015 р. всього на загальну суму 16 520, 22 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Положеннями розділу 8 договору передбачено, що у випадку порушення терміну оплати, передбаченого п. 7.2 договору, замовник оплачує перевізнику пеню в розмірі 0, 5 % від суми, що підлягає сплаті, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 16 520, 22 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті послуг з липня по листопад 2015 р. всього на загальну суму 748, 13 грн та з 28.06.2015 р. по 25.12.2015 р. всього на загальну суму 972, 94 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором у вищевказаний період у розмірі 748, 13 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості за договором у вищевказаний період у розмірі 972, 94 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сучасні консалтингові технології (ідентифікаційний код 36449095) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 65 400 (шістдесят пять тисяч чотириста) грн 00 (нуль) коп. основної заборгованості, 16 520 (шістнадцять тисяч пятсот двадцять) грн 22 (двадцять дві) коп. пені, 748 (сімсот сорок вісім) грн 13 (тринадцять) коп. інфляційних збитків, 972 (девятсот сімдесят дві) грн 94 (девяносто чотири) коп. 3 % річних та судові витрати 1 254 (одна тисяча двісті пятдесят чотири) грн 62 (шістдесят дві) коп. судового збору.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

12 травня 2017 р.