КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 911/413/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Мартюк А.І.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

позивача: Почепа В.В. - довіреність №9-ДВ від 07.02.2017;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 15.03.2017

у справі № 911/413/17 (головуючий суддя Христенко О.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

про стягнення 328 511,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (далі - відповідач) про стягнення 328511,45 грн., у тому числі: 250470,16 грн. основного боргу за Договором підряду № 965-2015 від 14.09.2015, а також: 55451,38 грн. пені, 5434,86 грн. 3 % річних та 17155,05 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.03.2017 у справі №911/413/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" 250 470,16 грн. заборгованості, 25 299,15 грн. пені, 14 006,93 грн. інфляційних втрат, 2671,03 грн. 3% річних та 4 386,71 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у позові.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки умовами договору було встановлено обов'язкове складання актів форми КБ-2в, однак надані позивачем акти приймання-передачі виконаних будівельних робіт не відповідають зазначеній формі, а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 29.05.2017.

25.05.2017 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із його участю в судовому засіданні Господарського суду Київської області.

26.05.2017 представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач підписав акти без зауважень та частково оплатив їх, що свідчить про прийняття відповідачем виконаних робіт.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти відкладення розгляду справи, також просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відхилено колегією суддів, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги по суті, а безпідставне відкладення розгляду справи призведе до порушення права сторони на розгляд справи впродовж розумного строку, встановленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім цього, неможливість явки одного представника (в т.ч. з причин хвороби, відрядження, відпустки, участі в іншому судовому засіданні тощо) не позбавляє сторону можливості призначити іншого представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

14.09.2015 між позивачем, як підрядником, та відповідачем, як замовником, був укладений Договір підряду № 965-2015 (далі - Договір), відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2, 1.3 якого підрядник взяв на себе обов'язок своїми або залученими силами і засобами за замовленням замовника у встановлені строки виконати додаткові роботи з монтажу двох газощільних котлів Water tube boiler, що працюють на біомасі, паропродуктивністю 35 т/г, тиском 40 бар, вагою 538 т/шт. при будівництві другої черги об'єкту будівництва - теплова електростанція потужністю 18 МВт, що працює на біомасі по вул. Розважівській, 192 в смт. Іванків Київської області, а замовник в свою чергу зобов'язався прийняти такі роботи та оплатити їх вартість. Точний перелік, найменування робіт та їх вартість визначається додатком № 1 до договору "Договірна ціна". Зміни обсягів та склад робіт узгоджуються сторонами шляхом підписання додаткової угоди, з відповідними внесеннями змін у вартість робіт та термін їх виконання.

Пунктами 2.1, 2.3.2 договору визначено, що вартість робіт, визначених у додатку № 1 до договору "Договірна ціна", є твердою та становить, включаючи ПДВ, 513390,48 грн. розрахунок за виконані роботи замовник проводить протягом 20 календарних днів з дати підписання сторонами акту виконаних робіт.

Умовами п. 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 договору визначено, що після виконання робіт за цим договором підрядник зобов'язаний здати їх замовнику, а замовник прийняти їх по акту приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в). Підрядник формує акт приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) і довідку (форма КБ-3) та до 25-го числа звітного місяця передає їх замовнику для підписання. Замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання від підрядника акту приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки (форма КБ-3) зобов'язаний повернути їх підряднику підписаними або подати обґрунтовану відмову від підписання. Якщо протягом строку, визначеного у п. 7.3 договору, акт приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідка (форма КБ-3) не були повернуті підряднику та не була надіслана обґрунтована відмова від їх підписання, то такі довідки вважаються підписаними сторонами.

Умовами п. 8.2 договору визначено, що у випадку порушення строків оплати, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час прострочення, від суми затриманого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 12.2 договору визначено, що договір є чинним з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Також між сторонами був підписаний додаток № 1 до договору, яким погоджено, що вартість робіт з монтажу двох газощільних котлів Water tube boiler, що працюють на біомасі, паропродуктивністю 35 т/г, тиском 40 бар, вагою 538 т/шт. при будівництві другої черги об'єкту будівництва - теплова електростанція потужністю 18 МВт, що працює на біомасі по вул. Розважівській, 192 в смт. Іванків Київської області, включаючи ПДВ, становить 513390,48 грн.

30.03.2016 сторонами укладена Додаткова угода до договору та додаток № 1 до додаткової угоди, якою погоджений термін виконання робіт до 30.04.2016, із терміном оплати виконаних робіт до 30.09.2016.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивачем виконані роботи з монтажу двох газощільних котлів Water tube boiler, що працюють на біомасі, паропродуктивністю 35 т/г, тиском 40 бар, вагою 538 т/шт. при будівництві другої черги об'єкту будівництва - теплова електростанція потужністю 18 МВт, що працює на біомасі по вул. Розважівській, 192 в смт. Іванків Київської області, на загальну суму 920 740,16, про що свідчать наявні в матеріалах справи акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 30.10.2015 на суму 448 662,48 грн., № 2 від 30.11.2015 - 64 728,00 грн., № 3 від 28.04.2016 - 407 079,68 грн.

Вказані акти підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками юридичних осіб, що свідчить про прийняття відповідачем робіт без зауважень по кількості або якості.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, вартість виконаних позивачем робіт оплачена відповідачем лише частково в загальній сумі 670000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача, а вартість робіт в сумі 250740,16 грн. залишена відповідачем не оплаченою.

11.11.2016 позивач звернувся до відповідача із претензією за вих. № 683-202/1, в якій вимагав від відповідача здійснити оплату виконаних позивачем робіт.

Відповідач листом за вих. №№ 337/2911-16 від 29.11.2016 повідомив позивача про невідповідність актів виконаних будівельних робіт встановленій формі КБ-2в, обов'язковість якої визначена договором і, що наразі відповідачем проводиться перевірка вартості виконаних позивачем робіт.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача 250470,16 грн. основного боргу, а також: 55451,38 грн. пені, 5434,86 грн. 3 % річних та 17155,05 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору підряду № 965-2015 від 14.09.2015, який за правовою природою є господарським договором підряду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції та у апеляційній скарзі, відповідач вказував на те, що акти приймання-передачі виконаних будівельних робіт, на які посилається позивач, в доказ обґрунтування позовних вимог, не відповідають встановленій формі КБ-2в, обов'язковість якої визначена договором.

Відповідно до листа Міністерства Регіонального розвитку та будівництва України від 06.05.2010 за № 2/12-20/4993, передбачено порядок застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві "Акт приймання виконаних будівельних робіт" (типова форма № КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат" (типова форма № КБ-3), затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 за № 293, яким встановлені типові форми документів, необхідних для передання-приймання робіт. Зокрема, в листі зазначено, що типові форми підлягають обов'язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва (підрядною організацією), що здійснюється за рахунок бюджетних коштів підприємств, установ, організацій державної форми власності.

По об'єктах будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду.

Зі змісту укладеного сторонами Договору, зокрема, п.п. 7.1, 7.2 вбачається, що після виконання робіт за цим договором підрядник зобов'язаний здати їх замовнику, а замовник прийняти їх по акту приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в). Підрядник формує акт приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) і довідку (форма КБ-3) та до 25-го числа звітного місяця передає їх замовнику для підписання.

Згідно з п.7.3 Договору замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання від підрядника акту приймання-передачі виконаних робіт зобов'язаний повернути їх підряднику підписаними або подати обґрунтовану відмову від підписання.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач беззастережно прийняв виконані позивачем роботи підписавши та скріпивши печаткою відповідні акти. На момент підписання, форма актів виконаних робіт, не викликала зауважень з боку відповідача.

При цьому, з матеріалів справи також вбачається, що позивачем виконані роботи на загальну суму 920 470,16 грн., а відповідачем в період з 15.09.2015 по 15.03.2016 здійснена часткова оплата виконаних позивачем робіт в загальній сумі 670 000 грн., що становить 72,78 % від вартості виконаних робіт. Отже вказані дії відповідача спростовують його заперечення щодо неналежного оформлення позивачем актів виконаних робіт та, які викликали сумнів у відповідача лише після звернення позивача із претензією від 11.11.2016.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що форми, які розроблені самостійно мають містити обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну України від 24.05.95 № 88. Вказана позиція не суперечить приписам Податкового кодексу України, відповідно до якого витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Статтями 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, є правомірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки заборгованість відповідача за виконані позивачем, на підставі Договору, роботи, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості в сумі 250 470,16 грн. відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними доказами у справі, позовні вимоги про її стягнення підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати виконаних робіт, позивач на підставі п. 8.2 договору, просив суд стягнути з відповідача 55 451,38 грн. пені, нарахованої за сукупний період з 19.05.2016 по 06.02.2017 на суму заборгованості 250470,16 грн.

Однак, при визначенні періоду прострочення позивачем не було враховано пункт 4 Додаткової угоди № 1 від 30.03.2016 до Договору, яким визначено строк оплати виконаних робіт відповідачем в термін до 30.09.2016, отже є вірним висновок суду першої інстанції про те, що прострочення зобов`язання щодо оплати виконаних робіт починається з 30.09.2016, а тому до стягнення підлягає пеня в сумі 25 299,15 грн. за період з 30.09.2016 по 06.02.2017 (дата зазначена позивачем у позовній заяві).

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача 5 434,86 грн. 3% річних, нарахованих за період з 19.05.2016 по 06.02.2017 та 17 155,05 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 19.05.2016 по 31.12.2016 на наявну суму заборгованості.

Проте, як зазначено вище, позивачем було невірно визначено початок перебігу строку прострочення оплати, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення підлягають інфляційні втрати в сумі 14 006,93 грн. за період з 30.09.2016 по 31.01.2017 та 3% річних в сумі 2 671,03 грн. за період з 30.09.2016 по 06.02.2017.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 15.03.2017 у справі № 911/413/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 15.03.2017 у справі № 911/413/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/413/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

А.І. Мартюк