ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р.Справа № 922/1529/17

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І.
при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 , м. Чугуїв, Харківська обл.
про стягнення 5474,94 грн.
за участю представників сторін:
позивача Бородай К.П. (довіреність № 01-16/2231 від 19.04.2017 р.);

відповідача Сумцова Н.В. (довіреність № 10010 від 23.12.2016 р.);

третьої особи Лотвін О.С. (довіреність № 148/9/18/395 від 06.04.2017 р.);

Краснокутський О.В. (довіреність № 148/8/18/58 від 16.01.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд сягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 5474,94 грн., з яких:

4945,12 грн. - пені за період жовтень-листопад 2016 р., січень та березень 2017 р.;

529,82 грн. - 3% річних за період жовтень-листопад 2016 р., січень та березень 2017 р.

Позов мотивовано з посиланням на прострочення виконання відповідачем умов договору постачання електричної енергії № 14111 від 29.04.2005 р. щодо своєчасної оплати поставленої позивачем електроенергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017 р.; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , м. Чугуїв, Харківська обл. (далі за текстом третя особа).

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 18603 від 06.06.2017 р.), в якому просить суд визнати незадовільним майновий стан відповідача та зменшити розмір пені на 90 %.

В обґрунтування своїх вимог відповідач зокрема зазначає, що строк прострочення виконання зобов`язання перед позивачем є незначним, і відповідачем вжито всіх можливих заходів з метою недопущення господарського правопорушення.

Також відповідач зазначає, що установа відповідача є неприбутковою, фінансується з державного бюджету України та нині перебуває в скрутному матеріальному становищі.

На судове засідання 06.06.2017 р. прибули представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи факт прострочення відповідачем зобов`язання зі сплати поставленої електричної енергії визнають, однак, просять суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на скрутне матеріальне становище установи відповідача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 29.04.2005 р. між позивачем, як постачальником, та третьою особою, як споживачем, укладено договір про постачання електричної енергії № 14111 (далі за текстом договір; а. с. 54-59), відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а третя особа оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (розділ 1 договору).

За змістом п. 2.1.2 договору, позивач, як постачальник, зобов`язався поставляти третій особі, як споживачу, електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатку № 1 Договірні величини постачання електричної енергії і потужності Споживачу та додатку № 2 Порядок розрахунків.

- згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (далі ПУЕ) та гарантованого рівні надійності електропостачання згідно фактичної категорії, визначеної додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін;

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії на межі балансового розмежування, а саме: - відхилення напруги (тримавлість часу відхилення від напруги понад нормальне припустиме визначається у відповідності до ГОСТ 13109-97): нормально припустиме значення для рівня напруги 0,22 кВ та вище - +/- 5%, гранично припустиме значення для рівня напруги 0,22кВ та вище - +/-10%; - провал напруги (зниження рівня нижче гранично припустимого значення) не більше 30 секунд.

За змістом п. 2.2. договору, споживач зобов`язується щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток № 9 до договору Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії).

Відповідно до п. 2.2.5 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 «Порядок розрахунків».

Відповідно до п. 4.2 додатку № 2 до договору, плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ) та інші платежі перераховуються платником на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5 Додатка № 2 до договору з урахуванням додаткової угоди б/н від 05.01.2015 р. до договору (а. с. 63-64) остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 Акт про використану електричну енергію, який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 10 днів.

Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО Харківенергозбут рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 10 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунків постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Пунктом 3.1.5 договору закріплено право постачальника вимагати відшкодування збитків, завданих постачальнику внаслідок порушення споживачем умов цього договору та ПКЕЕ, сплати пені, 3% річних та індексу інфляції.

Пунктом 6 Додатка № 2 до договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань постачальник проводить платнику за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути оплачена платником з урахуванням встановленого індексу інфляції.

На підставі п. 9.11 договору його дію пролонговано на 2017 рік.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником, відповідачем, як платником, та третьою особою, як споживачем, укладено додаткову угоду до договору № 14111 від 29.04.2005 р., за умовами якої оплата таких видів нарахувань, як вартість електричної енергії (в тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, здійснюється платником, тобто відповідачем у даній справі.

Також сторони в даній додатковій угоді узгодили внести зміни до п. 4.4., 4.5. п. 6, п. 8 додатку № 2 до договору, в яких змінили слова «Споживач» на слова «Платник».

Таким чином, відповідач у даній справі є платником за договором про постачання електричної енергії № 14111 від 29.04.2005 р., що укладений між позивачем та третьою особою.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як постачальник електричної енергії за договором, на його виконання здійснив відпуск електричної енергії споживачу протягом жовтеня-листопада 2016 р., січня та березня 2017 р., про що свідчать звіти про обсяги спожитої електричної енергії за вказаний період, підписані відповідачем (а. с. 15-21).

З метою оплати відповідачем спожитої електричної енергії, позивачем на виконання умов п. 5 додатку № 2 до договору направлено останньому відповідні рахунки за період жовтень-листопад 2016 р., січень та березень 2017 р. (а. с. 30-34). Факт отримання даних рахунків відповідачем підтверджується підписами уповноважених представників останнього в книзі реєстрації видачі рахунків за використану електроенергію (а. с. 35-41).

Однак, відповідач несвоєчасно провів розрахунки за спожиту електричну енергію за період жовтень-листопад 2016 р., січень та березень 2017 р., в зв`язку з чим, позивач нарахував відповідачу 4945,12 грн. пені та 529,82 грн. річних за згаданий період прострочення.

Обставини щодо стягнення пені та 3% річних стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ч. 6-7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань зі сплати вартості спожитої електроенергії підтверджується матеріалами справи та ні відповідачем ні третьою особою жодним чином не спростовується.

Зазначене надає позивачу право на нарахування 3% річних за таке прострочення в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних, суд констатує, що його здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 529,82 грн. 3% річних за період прострочення жовтень-листопад 2016 р., січень та березень 2017 р.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, п. 6 додатку передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань постачальник проводить споживачу за весь час прострочення, у тому числі за день оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу.

За таких обставин, доводи позивача про необхідність покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати пені за період прострочення жовтень-листопад 2016 р., січень та березень 2017 р. є правомірними.

Разом з тим, господарський суд, розглянувши клопотання відповідача (вх. № 18603 від 06.06.2017) про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% вважає за необхідне його частково задовольнити.

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач повністю виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії в жовтні-листопаді 2016 р., січені та березені 2017 р., тобто вживав заходів з метою належного виконання своїх зобов`язань за договором.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать про те, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (Відповідач) є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів державного бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Довідкою управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області підтверджено, що установа відповідача повністю фінансується з Державного бюджету.

Як зазначає відповідач, станом на момент винесення даного рішення він має скрутне матеріальне становище, проте здійснює безпосереднє квартирно- експлуатаційне забезпечення, спрямоване на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном.

Таким чином, стягнення з відповідача штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі наносить шкоду інтересам держави та її обороноздатності, оскільки, відповідач по даній справі - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова входить до складу Міністерства оборони України та з квітня 2014 р. виконує завдання, пов`язані з проведенням антитерористичної операції.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем та те, що стягнення додаткових коштів у вигляді пені в заявленій до стягнення сумі негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне з власної ініціативи зменшити розмір пені що підлягає стягненню з відповідача, на 50% від заявленої позивачем до стягнення суми, а саме: стягнути з відповідача пеню у розмірі 2472,56 грн., а в решті позову про її стягнення відмовити.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 80, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61; ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ; на п/р НОМЕР_2 в АТ Райффайзен Банк Аваль м. Київ, МФО 380805, ):

2472,56 грн. пені,

529,82 грн. 3% річних,

1600,00 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.06.2017 р.

Суддя О.І. Байбак