ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р.Справа № 922/4262/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", смт. Донець, Балаклійський район, Харківська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі
про стягнення 155666,77 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) боргу у сумі 125051,04 грн., пені в сумі 18501,16 грн., 3% річних у сумі 2298,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 9816,17 грн. Також позивачем заявлено до стягнення судовий збір в розмірі 2335,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 42 про надання послуг по зберіганню вуглеводневої сировини від 11.04.2016, внаслідок чого у відповідача виник борг та йому були нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання за серпень - вересень 2016 року.

Ухвалою господарського суду від 12.12.2016 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 22.12.2016 о 10:00.

У судовому засіданні 22.12.2016 оголошувалась перерва до 11.01.2017 до 10:00.

Ухвалою суду від 11.01.2017 розгляд справи був відкладений до 23.01.2017 до 11:00.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 23.01.2017 до 08.02.2017 до 12:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.02.2017 було задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Провадження у справі №922/4262/16 було зупинено до вирішення справи №922/3947/16, що розглядається Харківським апеляційним господарським судом.

10.03.2017 до суду від представника позивача надійшло клопотання в якому він просить суд поновити провадження по справі №922/4262/16, оскільки ХАГС по справі №922/3947/16 28.02.2017 винесено постанову.

Згідно розпорядження керівника апарату господарського суду від 13.03.2017 №253 у зв'язку з відставкою судді Доленчука Д.О. призначений повторний автоматизований розподіл справи №922/4262/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 16.03.2017 провадження у справі було поновлено та справу було призначено до розгляду на 03.04.2017 о 10:45.

Ухвалою суду від 03.04.2017 розгляд справи був відкладений на 03.05.2017 до 10:30.

Ухвалою суду від 03.05.2017 розгляд справи був відкладений на 15.05.2017 о 11:00. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду спору та строк розгляду спору продовжений до 28.05.2017 включно.

Ухвалою суду від 15.05.2017 розгляд справи був відкладений на 29.05.2017 о 10:45 год. Цією ж ухвалою було прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні 29.05.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, витребуваних судом документів не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про відкладення розгляду справи за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством Укргазвидобування в особі ГПУ Шебелинкагазвидобування (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", як особою уповноважену вести облік результатів спільної діяльності за договором про спільну діяльність № 1747 від 13.10.2014, було укладено договір № 42 від 11.04.2016 про надання послуг по зберіганню вуглеводневої сировини (далі - договір).

Відповідно до умов договору позивач, як виконавець за договором, надає відповідачу, як замовнику за договором, послуги по зберіганню вуглеводневої сировини (стабільного газового конденсату і нафти) в технологічних ємностях та комунікаціях філії ГПУ Шебелинкагазвидобування ПАТ Укргазвидобування, що належить замовнику - видобута, зібрана та підготовлена на виконання умов договору надання послуг №СДВ-5/12 від 19.12.2012 (далі за текстом - сировина), а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити вартість наданих послуг виконавця (позивача) згідно з п. 4.1. договору.

Виконавець та замовник не пізніше пятого робочого дня місяця наступного за звітним складають та підписують двосторонній ОСОБА_1 прийому-передачі газового конденсату та нафти, в якому, вказується обсяг газового конденсату та нафти замовника залишеного на зберіганні в технологічних ємностях та комунікаціях філії ГПУ Шебелинкагазвидобування ПАТ Укргазвидобування та переданого (відвантаженого) виконавцем в автомобільні та/або залізничні цистерни замовника протягом звітного місяця. На основі ОСОБА_1 прийому-передачі виконавець складає та разом із замовником підписують ОСОБА_1 наданих послуг по зберіганню сировини протягом звітного місяця (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.3 договору, замовник зобов'язується щомісячно до 15-го числа поточного місяця, провести попередню оплату на підставі рахунку-фактури наданої виконавцем в розмірі 100 відсотків від вартості фактично наданих послуг за попередні місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовник до 15-го числа місяця наступного за звітним на підставі ОСОБА_1 наданих послуг підписаних виконавцем та рахунку-фактури наданого виконавцем по факсу замовнику з урахуванням перерахованої попередньої оплати.

На виконання умов договору виконавець надав послуги по зберіганню вуглеводневої сировини, що підтверджується наявними актами приймання передачі наданих послуг, які підписані уповноваженими представниками сторін. Так, у серпні 2016 року - вересні 2016 року позивач свої зобовязання за договором виконав повністю. Факт надання послуг підтверджується ОСОБА_1 приймання - передачі наданих послуг по зберіганню вуглеводневої сировини №08/16 за серпень 2016 року від 31.08.2016, №09/16 за вересень 2016 року від 30.09.2016, підписаними повноважними представниками сторін по договору (а.с. 14 - 16).

Актом №08/16 приймання - передачі наданих послуг по зберіганню вуглеводневої сировини за серпень 2016 року від 31.08.2016 сторонами договору було визначено вартість наданих послуг за серпень 2016 року у сумі 36 109,96 грн.

Актом №09/16 приймання - передачі наданих послуг по зберіганню вуглеводневої сировини за вересень 2016 року від 30.09.2016 сторонами договору було визначено вартість наданих послуг за вересень 2016 року у сумі 89 631,25 грн.

За умовами договору, позивачем були виставлені рахунок-фактура за серпень 2016 року № СД/451 від 31.08.2016 (з урахуванням часткової сплати) на суму 36109,96 грн., а також рахунок фактура за вересень 2016 року № СД/452 від 31.08.2016 на суму 89631,25 грн., які були передані відповідачу.

Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати послуг своєчасно та в повному обсязі не виконав, часткові сплати здійснював з простроченнями та не в повному обсязі. У зв'язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість за отримані протягом серпня - вересня 2016 року послуги зберігання в сумі 125051,04 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 181 Господарського суду України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивачем за договором про надання послуг, укладеним між сторонами, було виконано свої зобов'язання щодо зберігання вуглеводневої сировини на загальну суму 125051,04 грн., що підтверджується Рахунками-фактурами та Актами приймання-передачі наданих послуг по зберіганню, які оформлені належним чином та наявні в матеріалах справи.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву, зазначає про те, що своїми незаконними діями, щодо не передачі за актами приймання-передачі видобутого в серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2016 року газового конденсату та не відвантаження газового конденсату в автомобільні цистерни відповідача, позивач навмисно створив умови для виникнення у відповідача зобов'язань за договором зберігання.

Проте, надані заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не мають відношення до предмету позову у даній справі.

Пунктом 2.1.2 договору визначено, що обсяг сировини, що знаходиться на зберіганні, визначається на підставі актів прийому-передачі газового конденсату та нафти, що складаються на останню дату звітного місяця.

Договором (п. 5.2 та 5.3) сторони визначили, що підтвердженням факту надання послуг є ОСОБА_1 приймання - передачі наданих послуг по зберіганню вуглеводневої сировини.

Відповідач погоджуючись з належністю надання послуг зі зберігання газового конденсату у серпні 2016 року та у вересні 2016 року та відсутністю зауважень щодо надання таких послуг, підтвердив повноту та належність надання таких послуг шляхом підписання відповідних ОСОБА_1 №08/16 від 31.08.2016 та № 09/16 від 30.09.2016 про приймання-передачу наданих послуг по зберіганню вуглеводневої сировини.

Отже, в межах виконання договору позивачем повною мірою та належним чином було надано послуги зі зберігання газового конденсату (вуглеводневої сировини) у серпні - вересні 2016 року, що погоджено відповідачем та підтверджується документально.

Предметом позову у даній справі є саме стягнення заборгованості, яка утворилася в результаті порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг по зберіганню вуглеводневої сировини №42 від 11.04.2016 у серпні - вересні 2016 року, а не відносини між позивачем та відповідачем за договором надання послуг №СДВ-5/12 від 19.12.2012.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 125051,04 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань з оплати наданих послуг, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 18501,16 грн.

Згідно зі ст.ст. 193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Штрафними санкціями, відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами договору (п. 7.3) передбачена можливість нарахування пені, позивачем зроблений розрахунок пені, відповідно до якого нарахована та не сплачена пеня складає 18501,16 грн. з урахуванням періодів прострочення сплати. Наданий суду розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склалися між сторонами, та не спростований відповідачем, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені в розмірі 18501,16 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 9816,17 грн. інфляційних витрат та 2298,40 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за серпень-вересень 2016 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підтвердженим доданими до матеріалів справи доказами, не спростований відповідачем та є таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 509, 525, 526, 530, 598, 610, 612, 627, 629, 712 Цивільного кодексу України, статями 20, 173, 174, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (62303, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, пл. Перемоги, 14, , п/р 2934 в ПАТ "Діамантбанк", м. Київ, МФО 320854) на користь Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Газопромислове управління Шебелинкагазвидобування (64250, Харківська обл., Балаклійський р-н, смт. Донець, вул. Стадіонна, 9, , п/р 0517 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк", м. Харків, МФО 351823) заборгованість в розмірі 125051,04 грн., пеню в розмірі 18501,16 грн., 3% річних в сумі 2298,40 грн., інфляційні в розмірі 9816,17 грн., а також витрати по сплаті с удового збору в розмірі 2335,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 02.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2