ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" травня 2017 р.Справа № 916/932/17

За позовом Заступника прокурора Одеської області, в інтересах держави,

в особі Одеської міської ради

до відповідачів:

1. Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю

про: визнання недійсним договору та зобовязання повернути комунальне майно

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_1 посвідчення

від позивача: ОСОБА_2 довіреність

від відповідача 1): ОСОБА_3 довіреність

від відповідача 2): ОСОБА_4 довіреність

СУТЬ СПОРУ: Заступник прокурора Одеської області (далі Прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави, в особі Одеської міської ради (далі Позивач) до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (далі Відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю (далі Відповідач 2), яким просить суд:

- визнати недійсним договір оренди комунального майна - берегозахисної споруди Траверсу №20 першої черги ПЗС, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, система відведення дощових вод, що знаходиться на території ділянки штучного пляжу „Аркадія розташованої між траверсами №20 першої черги ПЗС і №1 другої черги ПЗС, укладений 26.12.2012р. між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 26.12.2012р. № 26/12/12.

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно - берегозахисну споруду Траверс №20 першої черги ПЗС, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, систему відведення дощових вод, що знаходиться на території ділянки штучного пляжу „Аркадія розташованої між траверсами №20 першої черги ПЗС і №1 другої черги ПЗС.

Прокурор та позивач позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач 1 позов визнає частково в частині щодо визнання недійсним договору оренди комунального майна шляхом підписання сторонами удаваного правочину.

Відповідач 2 з позовом не згоден з підстав, викладених у відзиві.

В С Т А Н О В И В :

26.12.2012 року між Відповідачами по справі - Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин № 26/12/12 (далі Договір).

Відповідно до п. п. 1.1.-2.1. Договору сторони зобов'язалися шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса і для підтримання берегозахісної споруди у належному технічному стані. Для реалізації спільного проекту задіються берегозахисна споруда Траверс №20 першої черги ПЗС, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, система відведення дощових вод, що знаходиться на території ділянки штучного пляжу „Аркадія розташованої між траверсами №20 першої черги ПЗС і №1 другої черги ПЗС.

Згідно з п. 2.3. Договору про співробітництво, для досягнення цілей вказаних у.1.1. Договору, Товариство зобов'язане:

- за власні кошти, силами спеціалізованої організації, провести обстеження технічного стану аварійної берегозахисної споруди та системи водовідведення (п. 2.3.1); за результатами обстеження берегозахисної споруди і системи водовідведення та висновків спеціалістів замовити і погодити у встановленому порядку проектну документацію з ремонту та/або реконструкції берегозахисної споруди і системи водовідведення (п. 2.3.2);

- виконати роботи з капітального ремонту та/або реконструкції берегозахисної споруди і системи водовідведення відповідно до графіку виконання робіт який складається Товариством та узгоджується Сторонами і є невід'ємною частиною Договору (п.2.3.3);

- в подальшому здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонту берегозахисної споруди та системи водовідведення( п. 2.3.4); нести відповідальність за безпеку життя і здоров'я відпочиваючих та інших осіб, які перебувають на території берегозахисної споруди згідно із законодавством (п.2.3.8).

Пунктом 2.4.1. Договору встановлено, що ТОВ „Дерева Раю має право користуватися берегозахисною спорудою згідно з її цільовим призначенням та умовами даного Договору протягом строку, на який він укладений. Згідно з п. 6.2. строк дії Договору починає свій перебіг у момент його підписання та триває до 31.12.2025 року. Також, у п. 1.3. Договору зазначено, що берегозахисна споруда та система водовідведення є власністю територіальної громади міста ОСОБА_4, а Товариству надається обмежене право користуватися нею виключно для реалізації вищезазначених цілей та згідно умов даного договору.

Прокурор вважає, що даний договір є удаваним та вчинений його сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме: договору оренди комунального майна, а тому договір оренди комунального майна, укладений сторонами шляхом підписання удаваного правочину - договору про співробітництво та організацію взаємовідносин № 26/12/12, підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Так, в позові зазначено, що вищевказана берегозахисна споруда обліковується на балансі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та перебуває в комунальній власності територіальної громади міста ОСОБА_4 в особі Одеської міської ради на підставі розпорядження Одеської обласної ради № 62/р-96 від 17.09.1996р. „Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради та рішення Одеської міської ради № 552 від 13.12.1996р. „Про прийняття до комунальної власності міста майна Одеського протизсувного управління.

Посилаючись на ст. 203, 215, 216 ЦК України прокурор робить висновок, що фактично договір про співробітництво та організацію взаємовідносин є удаваним правочином, оскільки його умови не відповідають установленим ст. 1130 ЦК України в частині предмету договору про спільну діяльність, а приховує договір оренди вказаного об'єкту нерухомості, оскільки передається Товариству для здійснення підприємницької діяльності та містить істотні умови договору оренди, зокрема: об'єкт оренди (п. п. 1.1., 1.2. Договору), термін на який укладається договір оренди (п. 6.2. Договору), його страхування (п. 2.3.7. Договору), а тому правовідносини, що виникли між сторонами повинні регулюватись Законами України „Про місцеве самоврядування України та „Про оренду державного та комунального майна.

Спірний договір, на думку прокурора, укладено з порушенням Законів України „Про оренду державного та комунального майна та „Про місцеве самоврядування в Україні, оскільки берегозахисна споруда Траверс №20 першої черги ПЗС, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, система відведення дощових вод, що знаходиться на території ділянки штучного пляжу „Аркадія розташованої між траверсами №20 першої черги ПЗС і №1 другої черги ПЗС, було передано у користування ТОВ „Дерева Раю без прийняття відповідного рішення сесії Одеської міської ради, проведення оцінки майна та проведення конкурсної процедури, оскільки це майно належить до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_4.

Відповідач 1 позов визнав в частині щодо визнання недійсним договору оренди комунального майна шляхом підписання сторонами удаваного правочину. В іншій частині позовних вимог відповідач 2 заперечує з тих підстав, що берегозахисна споруда Траверсу № 20 першої черги ПЗС підлягає поверненню саме Управлінню інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, оскільки знаходиться на балансі Управління.

Відповідач 2 позов не визнав, вказавши у відзиві на позов, що спірний Договір не містить істотних умов Договору оренди, а термін дії договору, страхування та інші умови Договору на які посилається заступник прокурора Одеської можуть та повинні бути передбачені в будь-якому договорі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд вирішив, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, відповідно ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до п. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання; належним чином відповідно до закону, інших правових актів та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 144 ГК України встановлено, що майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на вищевказані норми чинного законодавства предметом доведення у позовній заяві, перш за все, мало бути встановлення та доведення факту приховання Договором про співробітництво та організацію взаємовідносин №26/12/12 від 26.12.2012 року іншого правочину, а саме договору оренди. Якщо цей факт було б доведено, тоді при вирішенні спору щодо недійсності цього договору слід було б керуватись нормами чинного законодавства, якими врегульовано питання оренди комунального майна.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірний договір не відповідає вимогам, встановленим для договорів про спільну діяльність (ст. 1130 ЦК України), а містить істотні умови договору оренди. Зокрема, в ньому зазначено: об'єкт оренди, термін дії договору та зобов'язання щодо здійснення страхування об'єкту оренди.

Між тим, частиною 2 ст. 628 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд вважає, що з огляду на зміст правовідносин, які випливають із спірного договору, цей договір є змішаним, оскільки за своєю суттю відповідає зобов'язальним правовідносинам, що виникають з:

- договорів підряду (виконання робіт з капітального ремонту та/або реконструкції берегозахісної споруди і системи водовідведення);

- договорів надання послуг (користування траверсом);

- договорів про спільну діяльність (об'єднання коштів та майна з метою досягнення спільної мети створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса та для підтримання берегозахісних споруд у належному технічному стані).

Так, 07.09.2016 р. Верховний суд України, розглядаючи справу № 6-1026цс16 провів правовий аналіз удаваного правочину щодо розпорядження нерухомим майном та зробив правовий висновок, який є обов'язковим для судів та всіх суб'єктів господарювання при вирішенні такого роду спорів:

„Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов 'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов 'язків, ніж тих, не передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

В даному випадку, для того, щоб вважати спірний договір удаваним, він повинен містити істотні умови, передбачені для договорів оренди.

Так, статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

До позовної заяви не надано жодного доказу здійснення відповідачем 2 будь-яких платежів про спірному договору, які б можливо було вважати прихованими платежами за оренду комунального майна.

Здійснення будь-яких оплат Товариством з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю на користь Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради умовами спірного договору, також, не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 284 ГК України - істотними умовами договору оренди є обєкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), строк, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Також, статтею вищевказаного 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна встановлено, що істотними умовами договору оренди є:

- об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на який укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення;

- виконання зобов'язань;

- забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

- порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Як зазначалось вище, прокурор вважає, що спірний договір є удаваним з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (договір оренди), оскільки Договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №26/12/12 від 26.12.2012 року містить істотні умови договору оренди, а саме: об'єкт оренди (п. п. 1.1., 1.2. Договору), термін на який укладається договір оренди (п. 6.2. Договору), його страхування (п. 2.3.7. Договору).

Суд не погоджується з таким твердженням, викладеним в позовній заяві, оскільки у спірному договорі не зазначено об'єкту оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) в розумінні абзацу першого статті 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна.

Також договором взагалі не передбачено страхування майна, а пункт 2.3.7. на який посилається прокурор в позовній заяві, як на істотну умову щодо страхування майна, передбачає необхідність дотримання вимог законодавства, будівельних норм, рішень органів місцевого самоврядування щодо використання берегозахистних споруд та уникання дій, які можуть шкідливо вплинути на їх протизсувні властивості, що включає будівництво будь-яких капітальних обєктів.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 180 ГК України - при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Тобто, вимоги щодо терміну, на який укладається договір є істотними не тільки для договорів оренди, а і до інших господарських договорів, у тому числі, до передбачених частиною 2 ст. 628 ЦК України, договорів, в яких містяться елементи різних договорів (змішані договори).

Це ж стосується і, наданого спірним договором відповідачу 2, права користування обєктом, повязаним з предметом цього договору, оскільки можливість користування обєктами, повязаними з предметом договору, не виключається і змішаними договорами в яких містяться елементи різних договорів (підряду, надання послуг, спільної діяльності).

Ще однією ознакою існування між сторонами орендних відносин - є обовязок визначення у договорі оренди строків і умов передачі обєкта оренди (ст.13 Закону України „Про оренду державного і комунального майна) . Таких умов у спірному договорі, укладеному між відповідачами по справі, не визначалось. До матеріалів справи не надано доказів здійснення фактичної передачі Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю „Дерева Раю берегозахисної споруди Траверсу №20 першої черги ПЗС, що розміщена в м. Одеса, узбережжя Чорного моря, перша черга ПЗС, система відведення дощових вод, що знаходиться на території ділянки штучного пляжу „Аркадія розташованої між траверсами №20 першої черги ПЗС і №1 другої черги ПЗС.

За таких обставин, суд вважає недоведеними посилання прокурора на те, що, укладений між відповідачами по справі Договір про співробітництво та організацію взаємовідносин №26/12/12 від 26.12.2012 року є удаваним і вчиненим для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили договору оренди.

Тому, у суду відсутні правові підстави для застосування, при вирішенні спору по цій справі, вимог статті 235 ЦК України.

Щодо повноважень Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради на укладення спірного Договору про співробітництво, суд зазначає наступне:

Завдання, функції та права Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради визначені відповідним Положенням, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № 384-VI.

Згідно п. 1.2. Положення, Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, гербову печатку зі своїм найменуванням, штампи, бланки, рахунки в органах Державного казначейства України. Серед визначених Положенням завдань та функцій, серед іншого, передбачено, що Управління:

- контролює у межах своїх повноважень діяльність підприємств та організацій усіх форм власності відносно забезпечення належного утримання, ефективної експлуатації території узбережжя та її інженерної інфраструктури, відповідно до вимог чинного законодавства та актів місцевого самоврядування (пункт 2.1.3.); виступає замовником всіх робіт, пов'язаних з інженерними мережами, шляховими роботами, водовідведенням та водопостачанням, енергозабезпеченням, будівництвом чи реконструкцією споруд інженерного захисту на території узбережжя (пункт 2.1.4.);

- залучає на договірних засадах кошти і матеріальні ресурси організацій і підприємств, незалежно від форми власності, та суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які експлуатують чи використовують берегову зону, для часткової або повної їх участі в реконструкції, ремонтно-поновлювальних роботах на об'єктах берегозахисного комплексу узбережжя, (пункт 2.1.5.). Пунктом 4.2.6 Положення передбачено, що начальник Управління укладає договори відповідно до чинного законодавства України у межах своєї компетенції.

З матеріалів справи та досліджених судом доказів вбачається, що під час укладення Договору про співробітництво та організацію взаємовідносин № 26/12/12 від 26.12.2012р., Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та ТОВ «Дерева Раю» діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обов'язків, які передбачені Договором.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю

Рішення набирає законної сили в порядку ст..85 ГПК України.

Повне рішення складено 02 червня 2017 р.

Суддя О.А. Демешин