ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" червня 2017 р.Справа № 916/964/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Інфокс, в особі філії „Інфоксводоканал

Відповідач: Житлово будівельний кооператив „Центральний-8

Про: стягнення 32298,61 грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - керівник

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю „Інфокс, в особі філії „Інфоксводоканал (далі - позивач) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Житлово будівельного кооперативу „Центральний-8 (далі - відповідач) про стягнення 32298,61 грн. за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2016р. по 24.03.2017р.

Відповідач відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку ст. 75 ГПК України.

16.05.2017 року, через канцелярію, суд отримав заяву Позивача про припинення провадження по справі, у звязку із сплатою Відповідачем заявленою у позові суми.

В С Т А Н О В И В :

01.11.2000р. між позивачем (Водоканал) та відповідачем (Абонент) був укладений Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 4142/1.

Відповідно до Рішення Одеської міської ради від 17.12.2003р. №2038-ХХІУ та договору оренди цілісного майнового комплексу від 17.12.2003р., КП „Одесводоканал реорганізоване шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс. Згідно п. 1.5 договору оренди ТОВ „Інфокс є правонаступником всіх прав і зобов'язань КП „Одесводоканал. Вказане також підтверджується п. 1.1 статуту ТОВ „Інфокс, згідно до якого дана юридична особа є правонаступником КП „Одесводоканал.

Для здійснення господарсько-виробничої діяльності по експлуатації цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства була створена філія „Інфоксводоканал", що діє на підставі Положення про філію.

Розділом 1. Предмет договору встановлено, що позивач надає у відповідності до державних стандартів послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач вчасно сплачує за прийняті послуги з водопостачання та водовідведення у порядку визначеним даним договором та діючим законодавством.

Відповідно до п. 5.3 Договору на послуги водопостачання та водовідведення від 01.11.2000р. № 4142/1 договір діє з моменту укладення договору до 01.11.2005р., договір вважається продовжений на наступні 5 років, якщо за місяць до його закінчення сторони не прийдуть до згоди внести зміни або припинити його дію.

Жодна із сторін з заявою про припинення дії Договору № 4142/1 від 01.11.2000р. не зверталась, договір є діючим, та таким, що піддягає виконанню.

Розмір плати за послуги з водопостачання та водовідведення розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку (п.3.1, п. 3.3 Договору №113/1).

Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлені Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2754 від 12.11.2015р. та № 1141 від 16.06.2016р. (офіційний вісник України, 2016, N 58 від 02.08.2016р.)

Відповідно до п. 3.2 Договору №4142/1 відповідач щомісячно в строк до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим повинен здійснювати розрахунок за послуги з водопостачання та водовідведення.

На підтвердження отриманих послуг ЖБК „Центральний-8 щомісячно надавало до філії "Інфоксводоканал'' звіти про водокористування, в якому визначало обсяг отриманих послуг за Договором №№4142/1.

Позивач зазначає, що за Відповідачем рахується заборгованість з водопостачання та водовідведення у період з 01.08.2016р. по 24.03.2017 року на суму 32298,61 грн.

Тому, посилаючись на умови Договору та ст. 11, 264, 526, 629, 901, 903 ЦК України Позивач просить суд стягнути з Відповідача 32298,61 грн. за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2016р. по 24.03.2017р.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Як було зазначено, Позивач ґрунтує позов на тому, що у зв'язку з неналежною оплатою Відповідачем отриманих послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.08.2016р. по 24.03.2017 року у останнього виникла заборгованість перед Позивачем у сумі 32298,61 грн., що підтверджується розрахунком боргу та роздруківками з особового рахунку відповідача.

19.05.2017 року через канцелярію суд отримав докази повного погашення боргу з боку Відповідача: платіжне доручення № 22 від 28.03.2017 року на суму 12500,00 грн., платіжне доручення № 26 від 06.04.2017 року на суму 19798,61 грн.

Тобто, заявлена позивачем сума боргу - 32298,61 грн., була сплачена Відповідачем 28.03.2017 року та 06.04.2017 року.

Суд враховує, що Позивачем надано позовну заяву до суду 20.04.2017 року, тобто після сплати Відповідачем заборгованості.

Відповідно ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, права Позивача не були порушені з боку Відповідача, оскільки на момент звернення Позивача до суду із цим позовом (20.04.2017 року) заявлена сума боргу - 32298,61 грн. Відповідачем була вже сплачена частинами 28.03.2017 року та 06.04.2017 року.

Щодо заяви Позивача про припинення провадження у справі, у звязку із відсутністю предмета спору, суд звертає увагу, що застосування п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України можливо в разі сплати заборгованості після звернення Позивача до суду. Проте, сплата заявленого в позові боргу до звернення Позивача до суду має наслідком відмову в задоволені позову, оскільки права Позивача на момент звернення до суду не були порушені.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя О.А. Демешин