РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2017Справа №910/3502/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "РОСАВА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс

про стягнення заборгованості 1 128 000,00 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Мартюшенко С.В., довіреність №14/29 від 14.03.2017

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "РОСАВА" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" про стягнення заборгованості 1 128 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3502/17 та призначено розгляд на 03.04.2017.

27.03.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

03.04.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 24.04.2017 призначено розгляд справи на 12.05.2017.

12.05.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи у справі.

В судове засідання 12.05.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 12.05.2017 представник відповідача не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.05.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.09.2015 між Приватним акціонерним товариством «РОСАВА», як позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «НАФТОХІМІМПЕКС», як позичальником було укладено Договір безвідсоткової поворотної фінансової позики № № НИ-000004/358.

Відповідно до п.1.1. Договору Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у вигляді безвідсоткової поворотної фінансової позики у розмірі визначеному п. 2.1. цього договору, а Позичальник зобов'язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Згідно п.2.1. розмір Позики становить 1 600 000,00 грн. (один мільйон шістсот тисяч

грн.)

Відповідно до п 3.1 Договору, Позика надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника. Розділом 5 Договору встановлений порядок повернення Позики - платіжними дорученнями шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця відповідно до умов п. 4.1. договору, а саме до 31.12.2015 р.

Позивач зазначив, що виконав свої зобов'язання за Договором у повному обсязі надавши Відповідачу позику в розмірі 1 600 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12488 від 30.09.2015 р.

Відповідач повернув позику в розмірі 472 000,00 грн. (згідно платіжного доручення №612 від 29.12.2016 р.), внаслідок чого утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 1 128 000,00 грн.

У відповідності з п. 6.2. Договору, строк цього договору починає свій перебіг з моменту надання позики Позичальникові та закінчується в момент повного виконання Сторонами зобов'язань.

Позивач зазначив, що станом на день розгляду справи Відповідачем не виконано свого зобов'язання по поверненню безвідсоткової фінансової позики в розмірі 1 128 000,00 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу безвідсоткову поворотну позику в розмірі 1 6000 000 грн 00 коп. на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення позики, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1128000,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 75 ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОХІМІМПЕКС» (01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, 11 Б, ідентифікаційний код 31029407) на користь Приватного акціонерного товариства «РОСАВА» (09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 91, ідентифікаційний код 30253385) заборгованість в розмірі 1128000 (один мільйон двісті вісім тисяч) грн., судовий збір в розмірі 16 920 (шістнадцять тисяч дев'ятсот двадцять) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017

Суддя Мельник В.І.