ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 р. Справа № 909/278/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретар судового засідання Бабенецька А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд",

вул. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ,76018

до відповідача: Івано-Франківської торгово-промислової палати,

вул. Теодора Цьоклера, 9 а, м. Івано-Франківськ, 76000,

про стягнення заборгованості,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність б/н від 03.04.17);

від позивача: ОСОБА_2 - головний бухгалтер, (паспорт серія СС №844650 виданий Івано-Франківським МУМВС в Івано-Франківській області 05.11.1999р.; довіреність б/н від 03.04.17);

від позивача: ОСОБА_3 - директор, паспорт серія СС №453364 виданий Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області 28.02.1998р.;

від відповідача: ОСОБА_4 - адвокат, угода про надання послуг адвоката №15/2017 від 03.05.17.

встановив: Виробниче підприємство "Західукрзакордоннафтогазбуд" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовними заявами до Івано-Франківської торгово-промислової палати про стягнення заборгованості за невиконання умов договорів: договору оренди №07-04/2015 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.04.16 та договору №07/04-15-7 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.04.16.

Ухвалою суду від 21.03.17 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №909/278/17.Ухвалою суду від 28.03.17 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №909/310/17. Ухвалою суду від 10.05.17 провадження у справах № №909/278/17 та №909/310/17 за позовами Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд" до відповідача, Івано-Франківської торгово-промислової палати про стягнення заборгованості об'єднано в одне провадження за номером №909/278/17.

Ухвалою суду від 18.05.17 продовжено строк розгляду спору в порядку ч.3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять суд позов задоволити, при цьому вказують на: укладені між Виробничим підприємством "Західукрзакордоннафтогазбуд" та Івано-Франківською торгово-промисловою палатою договори №07-04/2015 від 01.04.15 та №07/04-15-7 від 01.04.15; неналежне виконання відповідачем умов вказаних договорів (в частині сплати орендної плати та оплати за обслуговування, експлуатацію будівлі); непогашення відповідачем заборгованості; приписи ст.ст.525,526,625 Цивільного кодексу України, ст. ст.179, 181 Господарського кодексу України. Крім того, представник позивача надав суду заперечення на відзив (вх.№7952/17 від 18.05.17; заяви про долучення до матеріалів справи документів (вх.№6885/17 від 25.04.17; вх.№6786/17 від 21.04.17; вх.№6886/17 від 25.04.17; вх.№7951/17 від 18.05.17). У запереченні на відзив вказано, що відповідач систематично сплачував орендну плату, однак за період з 01.01.16 по 26.04.16 відмовився сплачувати, в той час як приміщення фактично використовувались та наголошується на тому, що на момент підписання спірних договорів позивач був власником приміщень.

Представник відповідача проти позову заперечив, про що викладено у відзивах на позовну заяву (вх.№7447/17 та вх.№7445/17 від 10.05.17), в яких зазначено, що спірні договори є нікчемними та просить суд взяти до уваги ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 25.04.17 у справі №909/93/17 про банкрутство Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд". Крім того, представник відповідача надав суду клопотання (вх.№7446/17 від 10.05.17; вх.№8420/17 від 25.05.17).

До суду від керуючого санацією Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд" ОСОБА_5 поступило:

- клопотання (вх.№8343/17 від 24.05.17) про розгляд справи без участі керуючого санацією;

- заяву (письмову позицію щодо даної справи) (вх.№8342/17 від 24.05.17).

Із клопотання керуючого санацією вбачається, що на думку ОСОБА_5 виконуючий обов'язки Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд" ОСОБА_3 має право підпису на документах та повноваження щодо надання усієї запитуваної інформації за місцем вимоги у справах, які стосуються претензійно - позовної роботи по стягненню дебіторської заборгованості, а у випадку залучення ним для виконання цих повноважень третіх осіб, у керуючого санацією застережень немає.

В засіданні суду представник відповідача надав суду клопотання (вх.№8420/17 від 25.05.17) в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити та в порядку ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсними договори №07-04/2015 від 01.04.15 та №07/04-15-7 від 01.04.15, що укладені між Виробничим підприємством "Західукрзакордоннафтогазбуд" та Івано-Франківською торгово-промисловою палатою.

Щодо клопотання керуючого санацією Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд" ОСОБА_5 про розгляд справи без участі керуючого санацією вважає за доцільне його задоволити, при цьому бере до уваги об'єктивні причини неявки та подану письмову позицію останнього щодо даної справи.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення присутніх в засіданні суду представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між Виробничим підприємством "Західукрзакордоннафтогазбуд" та Івано-Франківською торгово-промисловою палатою 01.04.15 укладено:

- договір оренди №07-04/2015 нерухомого майна, що належить до державної власності;

- договір №07/04-15-7 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Щодо договору оренди №07-04/2015 нерухомого майна, що належить до державної власності. Представник позивача наголошує на несплаті орендної плати, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за період із 16.01.16 по квітень 2016 року у сумі 40 689,04грн. На підставі п.3.8 договору, за порушення строків сплати орендної плати, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, що становить 4 068,90грн.; за несвоєчасне перерахування орендної плати позивач нарахував відповідачу пеню, що становить 14 691,46грн. За порушення грошового зобов'язання, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 5 699,97грн. інфляційних втрат та 1 196,78грн. - 3% річних. Таким, чином позивач просить суд стягнути з відповідача борг в загальній сумі 66 346,15грн.

Щодо договору №07/04-15-7 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю суд зазначає наступне. В засіданні суду представник позивача вказує на порушення відповідачем п.2.2.3 договору, порушення строків внесення орендної плати за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних будівель, технічне обслуговування будівлі, ремонт приміщення комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 8 200,33грн. за період з лютого 2016 року по квітень 2016 року. За несвоєчасне внесення плати позивач нарахував відповідачу 1% пені, що становить 1 464,00грн. ( п.2.2.3 договору). На підставі ст.625 Цивільного кодексу України, за порушення грошового зобов'язання позивач нарахував відповідачу 1 136,26грн. інфляційних втрат та 237,46 грн. - 3% річних. Загальна суми заборгованості відповідача становить 11 038,05грн.

Беручи до уваги викладене вище суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову та виходить з наступних підстав.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з договору.

В силу приписів ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що істотними умовами договору оренди державного та комунального майна є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Майно, яке передано в оренду згідно договору №07-04/2015 від 01.04.15 є державним, як наслідок до даного договору слід застосовувати положення зазначених вище норм. Однак, зі змісту спірного договору не вбачається, що сторони досягли згоди щодо таких істотних умов договору, як об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди, хоча згідно Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ці умови є істотними умовами договору оренди державного майна.

Крім того, суду не подано документів в підтвердження передачі в оренду державного майна, як цього вимагають приписи ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до яких передача в оренду державного та комунального майна здійснюється виключно на конкурсних засадах та з дотриманням порядку проведення конкурсу для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володінню користування та розпорядження своїм майном. В силу ч.ч.2,3 ст.326 Цивільного кодексу України, від імені та в інтересах держави право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Статтею 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" встановлено перелік субєктів управління обєктами державної власності.

Приписами ст.22 Господарського кодексу України визначено особливості управління господарською діяльністю у державному секторі економіки. Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Судом встановлено, що свідоцтво на право власності на нерухоме майно отримано УДК "Укрзакордоннафтогазбуд" 24.03.2005 року на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 11.03.05. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.05 у справі №А-5/101-3/87 визнано недійсним рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 11.03.05 в частині оформлення права власності на спірні приміщення, по вул.Незалежності,67 в м.Івано-Франківську за УДК "Укрзакордоннафтогазбуд". Свідоцтво про право власності також є недійсним. Вказане вище рішення суду залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.05.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності власником 1/1 адміністративного приміщення в м. Івано-Франківську по вул. м. Незалежності,67 є Держава в особі Кабінету Міністрів України (відповідно до інформації ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації").

З огляду на викладене, позивач станом на день укладення договорів не був власником орендованого майна згідно спірних договорів.

Судом також взято до уваги те, що господарським судом Івано-Франківської області 29.03.16 винесено ухвалу про порушення провадження у справі №909/93/16 про банкрутство виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтагазбуд". Ухвалою суду від 26.10.16 у даній справі введено процедуру санації боржника - виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтагазбуд" строком на шість місяців, призначено керуючим санацією арбітражного керуючого ОСОБА_5 Ухвалою суду від 27.04.17 у даній справі зобов'язано головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області провести перевірку на предмет дотримання вимог чинного законодавства України при передачі в оренду приміщень адміністративного корпусу виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтагазбуд" по вул. Незалежності, 67 м. Івано- Франківськ .

Більше того, матеріали справи містить лист РВ ФДМУ по Івано-Франківській області №18-05-01304 від 24.05.17, з якому зазначено, що регіональне відділення не погоджувало договір оренди №07-04/2015 від 01.04.15. Крім того, до листа додано копії листів адресовані директору ВП "Західукрзакордоннафтагазбуд" (№11-05-00948 від 27.04.16 та№11-06-01289 від 22.06.16) в яких зазначено, що регіональне відділення не заперечує щодо проведення конкурсу на оренду спірного приміщення, що перебуває на балансі ВП "Західукрзакордоннафтагазбуд"; в іншому листі регіональне відділення констатує, що РВ ФДМУ не укладало договір оренди №07-04/2015 від 01.04.15 та те, що ВП "Західукрзакордоннафтагазбуд" не зверталось до регіональне відділення щодо погодження розрахунку орендної плати. Крім того, регіональне відділення зверталось з листом №11-08-00475 від 05.03.15 до керуючого санацією ВП "Західукрзакордоннафтагазбуд" з проханням надати в 10-ти денний термін інформацію щодо діючих договорів оренди державного майна, а також вільних площ підприємства, які можна передати в оренду.

Відповідно до п.п.1,2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 (із змінами і доповненнями) "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому раз визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, ще порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, аналізуючи наведене вище та право господарського суду, яким його наділено при прийнятті рішення відповідно до п.1 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, укладені між ВП "Західукрзакордоннафтогазбуд" та Івано-Франківською торгово-промисловою палатою: договір оренди №07-04/2015 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.04.16 та договір №07/04-15-7 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.04.16 визнати нікчемним.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Розподіл тягаря доказування визначається предметом позову. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи правову оцінку твердженням позивача суд виходить з того, що вони не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження даного позову. Доводи позивача, викладені в позовній заяві та надані в судових засіданнях судом досліджено, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують обставин справи. Позивачем не доведено перед судом порушення відповідачами його права.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п.3.17.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", визнаючи недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір (пункт 1 статті 83 ГПК) або виходячи у разі необхідності за межі позовних вимог (пункт 2 тієї ж статті), господарський суд за результатами розгляду справи повинен з урахуванням вимог частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу вирішувати питання про стягнення та розподіл відповідних сум судового збору.

Стаття 49 Господарського процесуального кодексу України визначає загальне правило щодо розподілу судових витрат.

Таким чином, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід залишити за позивачем (щодо вимоги майнового характеру). Щодо двох вимог немайнового характеру судовий збір слід стягнути з позивача (3 200,00грн.- 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.33,34,43,49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд" до Івано-Франківської торгово-промислової палати про стягнення заборгованості за невиконання умов договорів:

- договору оренди №07-04/2015 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.04.16 в розмірі 66 446,15грн., із них: 40 689,04грн. заборгованості по орендній платі, 4 068,90грн. - 10% штрафних санкцій, 1 196,78грн. - 3% річних, 14 691,46грн. пені, 5 699,97грн. - інфляційних втрат;

- договору №07/04-15-7 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.04.16 в розмірі 11 038,05грн., із них: 8 200,33грн. витрат на утримання орендованого нерухомого майна та за надання комунальних послуг, 237,46 - 3% річних, 1 464,00грн. пені, 1 136,26грн. інфляційних втрат.

Судові витрати залишити за позивачем, Виробничим підприємством "Західукрзакордоннафтогазбуд".

Визнати недійсним договір оренди №07-04/2015 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.04.16, укладений між Виробничим підприємством "Західукрзакордоннафтогазбуд" та Івано-Франківською торгово-промисловою палатою.

Визнати недійсним договір №07/04-15-7 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 01.04.16, укладений між Виробничим підприємством "Західукрзакордоннафтогазбуд" та Івано-Франківською торгово-промисловою палатою.

Стягнути з Виробничого підприємства "Західукрзакордоннафтогазбуд", вул. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ, 76018 () в доход бюджету 3 200,00грн. (три тисячі дваісті грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.06.17

Суддя Булка В.І.