КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Справа№ 910/16430/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Новицький М.З., Прохоров Є.І.;

від відповідача: Лях К.М.

розглянувши

апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту

України

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 16.03.2017 року

у справі № 910/16430/14 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Державної адміністрації залізничного транспорту

України

про стягнення 100 000 000,00 грн. пені.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 р. позов задоволено.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 00034045) у доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 00 (сто мільйонів) грн. 00 коп. пені.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна адміністрація залізничного транспорту України звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 22.05.2017 року.

В судове засідання 22.05.2017 року представники сторін з'явились.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 р., позов задоволено, стягнуто з відповідача в доход державного бюджету України штраф у сумі 100000000,00 грн. і пеню в розмірі 100000000,00 грн., зобов'язано відповідача виконати п. 4 резолютивної частини рішення від 16.07.2014 № 576-р.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 рішення і постанову попередніх судових інстанцій у даній справі скасовано в частині стягнення з відповідача 100000000,00 грн. пені з передачею справи у відповідній частині на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. У решті рішення і постанову залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016, позов задоволено - стягнуто з відповідача в дохід державного бюджету України 100000000,00 грн. пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 вищевказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судами встановлено, що згідно з рішенням від 16.07.2013 № 576-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №136-26.13/386-12 визнано, що Адміністрація разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту за результатами діяльності протягом 2012 року займала монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезень вантажів транспортом загального користування. Дії Адміністрації, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства (далі - ТОВ СП) "Нібулон" до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, визнано порушенням, передбаченим ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (ТОВ СП "Нібулон"), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За вказане порушення на відповідача накладено штраф у сумі 100 000 000,00 грн. та зобов'язано розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт внутрішнє сполучення).

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Рішення від 16.07.2013 № 576-р отримано відповідачем 01.08.2013, з якого починається перебіг двохмісячного строку для сплати штрафу у добровільному порядку.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав заяву про його перегляд. Розпорядженням АМК від 16.08.2013 № 685-р вказана заява прийнята до розгляду, а виконання даного рішення зупинено до закінчення його перегляду.

Згідно зі ст. 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції", органи Антимонопольного комітету України, зокрема, за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. За результатами такого перегляду відповідні органи можуть: залишити рішення без змін; змінити рішення; скасувати рішення.

Відповідно до п.п. 52, 55 Правил розгляду справ, під час провадження з перегляду рішення органи Комітету, службовці Комітету, відділення проводять дії, передбачені частиною другою статті 35 Закону та пунктом 23 цих Правил. За результатами перегляду рішення органи Комітету приймають рішення відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону; рішення, прийняте за результатами перегляду, надається для виконання, надсилається та оприлюднюється відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону та п. 33 цих Правил.

03.06.2014 позивачем прийнято рішення № 321-р, яким залишено без змін рішення від 16.07.2013 № 576-р. При перегляді зазначеного рішення комітетом було проаналізовано обставини справи № 136-26.13/386-12 та надані залізницею документи, якими остання обґрунтовувала необхідність перегляду рішення від 16.07.2013 № 576-р, а також вивчено інформацію, отриману від учасників зустрічей (нарад) з приводу організації перевезення зерна.

Відтак, рішення від 03.06.2014 № 321-р приймалося у тій же справі № 136-26.13/386-12 і з додержанням тих же вимог, що й рішення від 16.07.2013 № 576-р, від його вирішення залежала чинність рішення від 16.07.2013 № 576-р, тому воно є пов'язаним із нарахуванням пені за невиконання рішення від 16.07.2013 № 576-р.

Згідно із ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Пунктом 20.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 визначено, що у разі виникнення спору з приводу тривалості періоду часу, на який у такому випадку зупиняється нарахування пені, господарському суду слід з'ясовувати пов'язані з цим обставини, а саме коли розпочався розгляд відповідної заяви органом Антимонопольного комітету України та коли ним прийнято рішення за результатами такого розгляду (статті 57, 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції"; розділи IX і X Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.94 р. № 5, з подальшими змінами і доповненнями).

Таким чином, з 04.06.2014 продовжується перебіг двомісячного строку для сплати штрафу, останнім днем сплати якого є 21.07.2014, оскільки 20.07.2014 є вихідним днем.

Загальна кількість днів прострочення сплати штрафу становить 67 (за період з 22.07.2014 по 26.09.2014), сума пені за один день прострочення - 1 500 000 грн., а за 67 днів - 100500000 грн. Оскільки розмір пені не може перевищувати розміру накладеного на відповідача штрафу, позивач просив стягнути з відповідача 100000000,00 грн. пені.

Разом із цим, дійсність вищевказаного рішення від 03.06.2014 № 321-р була оскаржена відповідачем у судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 20.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15, абз. 3-5 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Відтак, не погоджуючись із прийнятим рішенням від 03.06.2014 № 321-р, яким залишено без змін рішення від 16.07.2013 № 576-р, відповідач оскаржив його у судовому порядку. Так, за остаточними результатами розгляду справи №910/14542/14 про визнання рішення від 03.06.2014 № 321-р недійсним, у задоволенні позову було відмовлено.

З урахуванням наведеного, оскільки оскарження рішення від 03.06.2014 №321-р зупиняє нарахування пені на час розгляду господарським судом відповідної справи про його недійсність, встановлено, що нарахування пені зупинялось на час фактичного розгляду справи № 910/14542/14, а саме: у першій інстанції - з 17.07.2014 по 18.09.2014; у апеляційній інстанції - з 10.10.2014 по 19.11.2014; у касаційній інстанції - з 18.12.2014 по 28.01.2015; при новому розгляді у першій інстанції - з 09.02.2015 по 17.03.2015, у апеляційній інстанції - з 01.04.2015 по 21.04.2015; у касаційній інстанції - з 16.06.2015 по 01.07.2015. Крім того, рішенням суду від 08.07.2015 у справі № 910/16430/14 з відповідача стягнуто штраф у розмірі 100000000,00 грн., що зупиняє подальше нарахування пені.

Таким чином, за періоди між фактичним розглядом справи № 910/14542/14 пеня могла бути нарахована, а саме: з 19.09.2014 по 09.10.2014, з 20.11.2014 по 17.12.2014, з 29.01.2015 по 08.02.2015, з 18.03.2015 по 24.03.2015, тобто за заявлені 67 днів прострочення відповідачем сплати штрафу.

У відповідності до частини 1, 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Посилання відповідач на те, що судове оскарження рішення від 03.06.2014 №321-р тривало до 23.10.2015 - дати винесення Київським апеляційний господарським судом постанови у справі № 910/14542/14 про відмову у перегляді рішення в цій справі за нововиявленими обставинами, не впливає та не входить до визначених вище періодів зупинення нарахування пені.

Посилання відповідача на зупинення нарахування пені на час перегляду в адміністративному порядку рішення від 16.07.2013 № 576-р також не є обґрунтованими, оскільки відповідне зупинення відбувається лише у разі розгляду справи господарським судом.

Відповідно до ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень.

У п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» роз'яснено, що «правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарським кодексом України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розглядаються господарськими судами. До того ж відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законодавством встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України».

Таким чином, справи зі спорів, пов'язаних з оскарженням рішень (розпоряджень) органів Комітету, підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами ГПК України.

Частиною п'ятою ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» чітко передбачено, що нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» де зазначено: «абзацами третім - п'ятим частили п'ятої зазначеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування нені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду».

Розгляд адміністративним судом справи про скасування рішення органу Комітету про накладення штрафу не є підставою для зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу.

Державна адміністрація залізничного транспорту заявою від 22.05.2017 року просить зменшити розмір пені з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаної заяви. Відсутні правові підстави для зменшення розміру пені нарахованої органом Антимонопольного комітету України на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції» з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Ураховуючи наведене, оскільки оскарження відповідачем рішення від 03.06.2014 № 321-р зупиняє подальше нарахування пені тільки на час фактичного розгляду справи про оспорювання його дійсності, проте від сплати пені не звільняє, позовні вимоги про стягнення нарахованої за 67 днів пені за кожний день прострочення оплати штрафу підлягають задоволенню повністю у розмірі 100000000,00 грн.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновоки суду першої викладені в рішенні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 року у справі №910/16430/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №910/16430/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна