ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.05.2017 Справа № 904/2758/17

За позовом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальний заклад "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9", м. Дніпро

про виселення з нежитлового приміщення

За зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання договору продовженим

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача (за первісним позовом): ОСОБА_2 - представник (дов. № 10-3-9 від 30.01.17р.)

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_3 - представник (договір про надання правової допомоги №6/2017 від 04.04.17р.)

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення із зайнятого на підставі договору оренди № 16-ДКП/14 від 31.01.2014 нежитлового приміщення площею 20,2 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_3. та передачу цього приміщення балансоутримувачу - Комунальному закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9"(з урахуванням заяви про уточнення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк договору оренди № 16-ДКП/14 від 31.01.2014 укладеного з відповідачем, припинив свою дію 17.01.2017. Оскільки відповідач не звільнив орендоване приміщення, позивач, як орендодавець, звернувся до суду з позовом про виселення відповідача з орендованого приміщення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 785 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 04.04.2017.

04.04.2017 позивач (за первісним позовом) подав заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальний заклад "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9". В обґрунтування поданого клопотання позивач посилався на те, що КЗ "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9" є балансоутримувачем майна, орендованого за договором оренди № 16-ДКП/14 від 31.01.2014, у зв'язку з чим позивач вважав, що рішення у даній справі може вплинути на взаємні права та обов'язки КЗ "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9".

04.04.2017 відповідач (за первісним позовом) подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив суд витребувати від Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради правовий акт індивідуальної дії щодо відмови Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у переукладенні договору оренди на новий термін (а.с.52). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017, клопотання відповідача про витребування доказів було залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальний заклад "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9" та відкладено розгляд справи на 19.04.2017.

10.04.2017 позивач (за первісним позовом) подав через канцелярію суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Дніпропетровської міської ради №19/10 від 06.04.2011.

14.04.2017 третя особа подала до суду письмові пояснення у справі, яких вказав про відсутність заборгованості орендаря за користування приміщенням та відшкодування комунальних витрат.

19.04.2017 відповідач (за первісним позовом) подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що належним чином виконує свої зобов'язання за договором.

19.04.2017 у судовому засіданні представник відповідача (за первісним позовом) подав зустрічний позов до Департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради, в якому просить визнати продовженим договір № 16-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 31.01.2014 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором з 17.01.2017 до 17.01.2020. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані ч. 2, 3 ст. ст. 17, ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст.ст. 759, 763, 764 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017, прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про визнання договору № 16-ДКП/14 оренди нерухомого майна продовженим.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 19.04.2017 на 26.04.2017.

26.04.2017 відповідач (за зустрічним позовом) подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що спірний договір оренди було припинено у зв'язку з закінченням його строку. Такий договір не було укладено на новий строк, оскільки позивач (за зустрічним позовом), маючи намір скористатися переважним правом, встановленим ст. 777 ЦК України, належним чином не виконав вимог Розділу 3 Порядку передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради №19/10 від 06.04.2011. Відповідач (за зустрічним позовом) зазначив що у договорі оренди та у порядку, визначено волю власника орендованого майна: договір оренди припиняється із закінченням його строку, а об'єкт оренди підлягає поверненню, за винятком укладення такого договору з орендарем на новий строк. Також, відповідач (за зустрічним позовом) вказує, що листи, на які посилається позивач (за зустрічним позовом) не доводять факту звернення орендаря до орендодавця, як це передбачено ст. 777 Цивільного кодексу України та вищевказаним Порядком. Просив суд у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Крім того, 26.04.2017 позивачем (за первісним позовом) були подані письмові пояснення, в яких позивач (за первісним позовом) вказував на існування заперечення власника майна (орендодавця) щодо продовження користування майном після закінчення строку договору оренди, в зв'язку з чим, позивач (за первісним позовом) вважає, що положення ст. 764 ЦК України не застосовуються до спірних відносин.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 26.04.2017 на 15.05.2017.

13.05.2017 представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без участі його представника.

15.05.2017 позивач (за первісним позовом) в судовому засіданні підтримав первісні позовні вимоги у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував у повному обсязі, просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити. Подав через канцелярію суду доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність спірних правовідносин, за захистом яких звернувся позивач (за зустрічним позовом), оскільки орендоване майно й до теперішнього часу знаходиться у володінні та користуванні позивача, відповідач не передав таке майно у найм іншій особі, ігноруючи переважне право позивача.

Представник відповідача (за первісним позовом) проти задоволення первісних позовних вимог заперечував. Подав письмові заперечення, в яких вказував про те, що не отримував лист-попередження , будь-кого не уповноважував на отримання кореспонденції. Також, відповідач (за первісним позовом) вказує, що він звертався до балансоутримувача щодо погодження умов договору та переукладення договору на новий термін, який саме і розробляє документацію на основі даних технічної інвентаризації (проведеної за участю орендодавця), надає відомість про вартість об'єкту оренди, здійснює розрахунок орендної плати за користування орендованим приміщенням з нарахуванням послуг, податків та зборів. Об'єкт оренди є застрахованим, в зв'язку з чим відповідач (за первісним позовом) вважає необґрунтованими посилання позивача (за первісним позовом) на неналежне виконання відповідачем (за первісним позовом) умов договору оренди. Подав заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Також, представник відповідача (за первісним позовом) подав до суду клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2017, продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 30.05.2017 та відкладено розгляд справи на 30.05.2017.

30.05.2017 позивач (за первісним позовом) в судовому засіданні підтримав первісні позовні вимоги у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував у повному обсязі, просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача (за первісним позовом) проти задоволення первісних позовних вимог заперечував. Подав через канцелярію суду клопотання в якому просив суд викликати до господарського суду для дачі пояснень ОСОБА_4 в порядку ст. 30 ГПК України. В обґрунтування необхідності виклику вказаної особи в судове засідання, відповідач (за первісним позовом) посилався на те, що лист-попередження міської ради від 03.02.2017, що надійшов поштою, був вручений листоношею охоронцю будинку, який не вручив його ані ФОП ОСОБА_1, ані її родині, у зв'язку з втратою цього листа, на підтвердження чого відповідач (за первісним позовом) подав до справи письмову заяву ОСОБА_4.

Також, позивач за зустрічним позовом свої позовні вимоги підтримав, подав до суду заяву про уточнення зустрічних позовних вимог, в якій виклав свої зустрічні позовні вимоги в такій редакції: "Визнати продовженим договір № 16-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з 17.01.2017 до 03.01.2020. На підставі ст. 22 ГПК України, заява позивача (за зустрічним позовом) прийнята судом до розгляду. Представник позивача (за зустрічним позовом) просив суд зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи, в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача (за первісним позовом) та представника відповідача (за первісним позовом), господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (позивач за первісним позовом - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач за первісним позовом - орендар) укладено договір №16-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (а.с.9-17).

Правонаступником Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, згідно з рішеннями Дніпропетровської міської ради №7/3 від 16.03.2016 та №29/8 від 18.05.2016.

Відповідно до п.1.1. договору, з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.2007 №41/11 із змінами та доповненнями передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення (далі - об'єкт оренди) загальною площею 20,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, на першому поверсі 2- поверхової будівлі, вартість якого згідно з незалежною оцінкою становить 75398,00 грн., без ПДВ, що перебуває на балансі Комунального закладу "Дніпропетровський центру первинної медико-санітарної допомоги №9", для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки. Використання об'єкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.

Відповідно до п.2.2. договору, орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі об'єкту оренди.

Пунктом 2.3. договору сторони визначили, що передача об'єкту оренди в оренду здійснюється за вартістю згідно з незалежною оцінкою, проведеною станом на 11.12.2013, на підставі акту приймання-передачі об'єкту оренди, підписаного балансоутримувачем, орендодавцем та орендарем.

Актом приймання-передачі від 31.01.2014 підтверджується передача об'єкту оренди відповідачу (за первісним позовом) (а.с.18).

Пунктом 2.5. договору передбачено, що у разі припинення цього договору об'єкт оренди повертається протягом 5 календарних днів з дати припинення цього договору.

Відповідно до п.10.1. договору, сторони погодили, що цей договір оренди діє з 31.01.2014 до 17.01.2017 включно.

Після 17.01.2017 і по теперішній час, орендар продовжує користуватися орендованим майном.

16.02.2017 комісією позивача (за первісним позовом) було складено акт обстеження нежитлового приміщення загальною площею 20,2 кв.м. за адресою: вул. Косіора, 30а. У цьому акті було встановлено, що орендар знаходиться у приміщені. Орендоване приміщення не звільнено від майна орендаря та не повернуто орендодавцю (а.с. 23).

В цьому акті також зазначено, що порушення умов договору щодо використання орендованого майна зі сторони відповідача відсутні.

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, звертаючись до суду, вказує, що строк договору оренди № 16-ДКП/14 від 31.01.2014 укладеного з відповідачем, сплив 17.01.2017. Оскільки відповідач не звільнив орендоване приміщення, позивач, як орендодавець, просить суд про виселення відповідача.

Одночасно з цим, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилаючись на ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у своєму зустрічному позові зазначає про те, що протягом місяця після закінчення терміну дії договору орендодавець (відповідач за зустрічним позовом) на адресу орендаря заяву про припинення договору не надсилав й відповідну заяву від орендаря не отримував. За наведених обставин, з урахуванням приписів ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", строк дії спірного договору було продовжено на той самий строк та на тих самих умовах.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з наступного.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

З позовної заяви вбачається, що позивач ототожнює поняття "строк договору" та "припинення договору". Позиція позивача полягає у тому, що у день закінчення строку дії договору оренди, цей договір припиняється в обов'язковому порядку. Але, провівши системний аналіз ст. 17, 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" суд не може погодитись з такою позицією позивача.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди, зокрема, припиняється у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що кореспондується з ст. 284 Господарського кодексу України та 764 Цивільного кодексу України, термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін (ч.1 ст. 17 Закону). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.2 ст. 17 Закону). Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч.3 ст. 17 Закону).

З ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" кореспондуються зі ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України.

Тобто, зі змісту ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець протягом місяця після закінчення терміну дії договору. В такому випадку договір не припиняється.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог передбачено, що у разі закінчення строку дії договору та відмови від його продовження об'єкт оренди має бути повернутий орендодавцю.

Тобто, для припинення договору та настання наслідків у вигляді повернення орендованого майна необхідним є настання одночасно 2-х подій. Перша подія - закінчення строку дії договору. Друга подія - заява орендодавця в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від продовження договору на тих самих умовах та на той саме строк.

Натомість позивач вважає, що достатньою є лише настання однієї події, а саме - закінчення строку дії договору.

Позиція позивача мотивована тим, що положення ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки сторони у договорі погодили інший порядок пролонгації договору .

Але, частина 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України не передбачають, що ці норми застосовуються, якщо інше не встановлено договором. Відповідно й право сторін змінювати у договорі правила, встановлені у зазначених статтях, звужуючи при цьому права орендаря, не передбачено.

Що стосується ч. 3 ст. 17, то аналізуючи її зміст суд зазначає, що цією частиною ст. 17 встановлено порядок укладення договору оренди на новий термін, який може застосовуватись у випадках коли є необхідність укласти договір на інших умовах. В такому разі, орендодавець в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" попереджає орендаря про припинення дії договору оренди. В подальшому такий орендар має переважне право на укладення договору оренди на новий термін, в порядку ч. 3 ст. 17 зазначеного Закону.

Отже, для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього (пункт 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Відповідно до пункту 10.1 договору встановлений строк його дії з 31.01.2014 до 17.01.2017 включно, тобто договір було укладено на 2 роки 11 місяців та 15 днів.

Отже, орендодавець, у разі відмови від продовження строку дії договору, повинен був у строк з 17.01.2017 до 17.02.2017 включно, направити відповідачу (за первісним позовом) заяву про відмову від пролонгації спірного договору на тих саме умовах і на той саме строк та про його припинення.

В матеріалах справи міститься лист Дніпровської міської ради №б/3-150 від 03.02.2017 (а.с.20), в якому позивач (за первісним позовом) повідомив орендаря про те, що орендарем не було направлено за місяць до закінчення терміну дії договору, на адресу міської ради заяви про намір укласти договір на новий термін, як це передбачено абз. 2 ст. 777 ЦК України. Всупереч положенням п. 3.2.2 Порядку передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради №19/10 від 06.04.2011, орендарем не були надані всі необхідні документи згідно з переліком (розрахунок орендної плати за перший базовий місяць, звіт про незалежну оцінку об'єкту оренди). Також, орендодавець вказав на те, що орендарем не було надано доказів виконання обов'язку щодо страхування майна впродовж всього терміну дії договору. Вказав, про те, що цей договір не підлягає переукладенню на новий строк.

Аналізуючи зміст вказаного листа позивача (за первісним позовом) судом встановлено, що його було направлено орендарем в порядку процедури встановленої ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Як вже зазначалось вище, вказаним листом орендодавець повідомив орендаря про відмову орендодавця переукладати договір оренди на новий строк.

Натомість заяви орендодавця від продовження договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк, вказаний лист не містить. Враховуючи положення ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавець повинен заявити про припинення або зміну умов договору. В подальшому такий орендар має переважне право на укладення договору оренди на новий термін, в порядку ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за умови належного виконання ним умов попереднього договору оренди.

Суд вважає надсилання на адресу орендаря цього листа є передчасним, оскільки спочатку орендар повинен втратити право, передбачене ч. 2 ст. 17 "Про оренду державного та комунального майна" , шляхом заяви орендодавця про те, що договір припиняється або змінюється. При цьому суд не досліджує обґрунтованість цього листа.

За викладеного, суд вважає, що в матеріалах справи відсутня заява про відмову від продовження спірного договору на тих самих умовах та на той самий строк, та про його припинення. А лист - повідомлення від 03.02.2017 не є такого заявою.

Посилання позивача (за первісним позовом) на положення Порядку передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради №19/10 від 06.04.2011 суд відхиляє, оскільки встановлений порядок, значно звужує права орендаря, передбачені чинним законодавством, зокрема ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в частині встановленого законом порядку пролонгації договору оренди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Крім того, посилання позивача (за первісним позовом) щодо відсутності доказів виконання орендарем обов'язку страхування орендованого майна, спростовуються матеріалами справи, а саме наявними договорами добровільного страхування майна №05-0402-14-00005 від 31.01.2014, №05-0402-15-00007 від 31.01.2015, №05-0402-16-00009 від 31.01.2016 та №А-15818 серії 212/01 від 01.04.2016. Крім того, про належне виконання обов'язку орендаря щодо страхування орендованого майна, орендодавця було повідомлено балансоутримувачем майна, згідно листа №2/18-2215 від 22.12.2016.

Також, судом встановлено, що вказаний лист №б/3-150 від 03.02.2017 (а.с.20), було направлено на адресу відповідача (за первісним позовом) 03.02.2017. Згідно з наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22), вказаний лист було вручено 06.02.2017.

Відповідач (за первісним позовом) проти цього заперечує, вказуючи, що вказаний лист він не отримував, довіреності на отримання поштової кореспонденції іншим особам не видавав.

Згідно відповіді Дніпропетровської дирекції ПАТ "Укрпошта" №9-Ш-10-1709 від 05.05.2017, лист з оголошено цінністю з повідомленням про вручення та додатковим сервісом "Кур'єрська доставка" №627 надійшов 04.02.2017 до дільниці кур'єрської доставки на ім'я ОСОБА_1, на адресу АДРЕСА_1 та значиться врученим 06.02.2017. Повідомлення про вручення за №030 відправлено за призначенням та згідно даних пошукової системи "Укрпошта" значиться вручене за довіреністю 07.02.2017.

У п. 90 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 270 визначено, що адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку. Довіреність на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом може бути посвідчена нотаріально, посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

Отже, суд наголошує, що після вручення особі поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення працівником поштового відділення зазначається прізвище одержувача та відмічається про особисте вручення одержувачу, а у разі видачі поштового відправлення повнолітнім членам сім'ї, вказує прізвище члена сім'ї із зазначенням ступеню родинних зв'язків (батько, мати, син, донька тощо).

Суд зауважує, що вказане повідомлення про вручення не може вважатись належним доказом вручення ФОП ОСОБА_1 листа №б/3-150 від 03.02.2017, оскільки не містить прізвища позивача або члену сім'ї із зазначенням родинного зв'язку. Довіреність на отримання поштової кореспонденції виданої ФОП ОСОБА_1 іншій особі в матеріалах справи відсутня.

На заяву відповідача (за первісним позовом) адресовану Дніпропетровській дирекції ПАТ "Укрпошта" з вимогою про надання копії довіреності щодо особи, яка отримала поштове відправлення, ПАТ "Укрпошта" листом №9-Ш-10-2038 від 29.05.2017 повідомило, що лист з оголошено цінністю з повідомленням про вручення та додатковим сервісом "Кур'єрська доставка" №627 на адресу ФОП ОСОБА_1 надійшов 04.02.2017 до дільниці кур'єрської доставки та вручений 06.02.2017 охоронцю.

В матеріалах справи міститься пояснення охоронця ОСОБА_4, відповідно до яких, 06.02.2017 ОСОБА_4 отримав від листоноші листа від міської ради, який призначався ОСОБА_1, а в той же день охоронець не передав цього листа ОСОБА_1, оскільки забув, а потім цей лист загубився.

З огляду на зазначене, матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що позивачу було відомо про лист позивача (за первісним позовом) №б/3-150 від 03.02.2017.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача (за первісним позовом) про виклик до господарського суду для дачі пояснень ОСОБА_4 в порядку ст. 30 ГПК України, оскільки в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_4 з приводу листа, що надійшов від міської ради на ім'я ФОП ОСОБА_1, у зв'язку з чим суд вважає, що явка ОСОБА_4 в судове засідання не є обов'язковою.

До того ж, суд зазначає, що чинне законодавство не містить положень щодо необхідності доведення факту вручення орендарю від орендодавця заяви про відмову від продовження строку дії договору.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з положень ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання продовженим договору № 16-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 31.01.2014 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором з 17.10.2017 до 03.01.2020 - є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, одночасно з цим первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими та речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі за розгляд зустрічних та первісних позовних вимог покладаються на позивача за первісним позовом.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В первісному позові відмовити повністю.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визнати продовженим договір № 16-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 31.01.2014, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) та Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75-А, код 37454258) на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з 17.01.2017 до 03.01.2020.

Стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75-А, код 37454258) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1600 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2017

Суддя Я.С. Золотарьова