ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 червня 2017 р. Справа № 903/286/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Ужгород

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум - Трейд", м. Луцьк (у особі Маріупольської філії)

про стягнення 26006,30грн.

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум - Трейд", м. Луцьк (у особі Маріупольської філії) про стягнення 26006,30грн., в т.ч.: 22801,38грн. - основної заборгованості, 1889,36грн. - пені, 1113,72грн. - інфляційних витрат та 201,84грн. - 3% річних за договором поставки №41 ПП 16 від 14.04.2016р.

В обґрунтування посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №41 ПП 16 від 14.04.2016р. щодо повного та своєчасного розрахунку.

В підтвердження позовних вимог подав договір №41 ПП 16 від 14.04.2016р., видаткові накладні №62 від 10.05.2016р., №63 від 10.05.2016р., №74 від 17.05.2016р., №75 від 17.05.2016р., №240 від 17.06.2016р., №241 від 17.06.2016р., №317 від 11.06.2016р., №318 від 11.07.2016р., №319 від 11.07.2016р., №598 від 09.09.2016р., повернення постачальнику №4820 від 14.11.2016р., №4819 від 14.11.2016р., претензію від 07.10.2016р. №0710, від 25.11.2016р. №2511, акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2016р. по 16.11.2016р.,витяг з ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум - Трейд" (оригінали оглянуто в судовому засіданні).

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув.

Представник відповідача в призначене судове засідання вдруге не прибув. 29.05.2017р. через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання за вх. №01-54/5056/17, в якому просить суд відкласти розгляд справи на інший день, оскільки представник товариства перебуває у відрядженні в м.Києві., що підтвердив наказом №11-В від 29.05.2017р.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою представника до задоволення не підлягає.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вищий господарський суд у п. 3.9.2 постанови Пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зауважив, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника позивача та відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - в с т а н о в и в:

14 квітня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Континіум - Трейд" в особі Маріупольської філії (покупець) укладено договір поставки №41 ПП 16 (а.с.13-20).

Згідно п. 1 договору постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти та здійснити оплату у порядку відповідно до умов цього договору.

Пунктом 3.1.1. договору визначено, що постачальник зобов'язався своєчасно поставити товар до місця поставки, в кількості, якості, за цінами та в асортименті згідно з умовами цього договору, специфікації і замовлення.

Відповідно до п.8.1.1. договору ціна товару вказується у замовленні на підставі специфікації, яка діє на момент відправлення замовлення.

Згідно п.10.5. договору в разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але неоплаченого товару, за кожен день прострочення.

На виконання умов договору, позивач взяті на себе зобов'язання по поставці і передачі продукції виконав в повному обсязі на загальну суму 50726,06грн. Даний факт підтверджено видатковими накладними №62 від 10.05.2016р., №63 від 10.05.2016р., №74 від 17.05.2016р., №75 від 17.05.2016р., №240 від 17.06.2016р., №241 від 17.06.2016р., №317 від 11.06.2016р., №318 від 11.07.2016р., №319 від 11.07.2016р., №598 від 09.09.2016р., які підписані сторонами та скріплені печатками (а.с.29-38, 78).

Проте, відповідач взяті на себе, згідно договору, зобов'язання в частині проведення розрахунків за поставку товару виконав частково в сумі 5000,00грн.

07.05.2016р. позивач надіслав відповідачу лист попередження №0710 з проханням сплатити заборгованість, однак останнім залишений без відповіді та задоволення (а.с.42).

14.11.2016р. відповідач повернув товар на суму 22924,67грн., що підтверджується накладними повернення постачальнику №4820 від 14.11.2016р., №4819 від 14.11.2016р. (а.с.39-40).

25.11.2016р. позивач надіслав відповідачу претензію на погашення заборгованості за реалізований товар в сумі 22801,38грн. (а.с.43-44). Відповідач отримав дану претензію, поставивши штамп про отримання на екземплярі позивача, однак жодної відповіді не надійшло.

Відповідач взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг не виконав у повному обсязі, в зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість, котра на момент розгляду справи становить 22801,38грн., яку відповідач визнав, підписавши акт звірки взаємних розрахунків від 16.11.2016р. (а.с.45).

Заборгованість на день розгляду справи становить 22801,38грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов'язки на підставі договору поставки №41 ПП 16 від 14.04.2016р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача 22801,38грн. основної заборгованості, підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Пунктом 10.5. договору в разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але неоплаченого товару, за кожен день прострочення.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 1113,78грн. інфляційних втрат та 201,84грн. - 3% річних, а також 1889,36грн. пені за порушення строків виконання грошових зобов'язань згідно п. 10.5 договору.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ» по пені, відсотках та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача:

- 201,84грн. - 3% річних (ст.625ЦК України);

- 1113,72грн. - інфляційних втрат;

- 1885,51грн. - пені.

У стягненні нарахованих 3,85грн. - пені слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором поставки 41 ПП 16 від 14.04.2016р. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі в сумі 26002,45грн., в т.ч.: 22801,38грн. - основного боргу, 1885,51грн. - пені, 201,84грн. - 3% річних та 1113,72грн. - інфляційних втрат. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 1576,05грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум - Трейд" (у особі Маріупольської філії) (43000, Волинська обл., м.Луцьк, просп. Соборності,43, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 26002,45грн. заборгованості, в т.ч.: 22801,38грн. - основного боргу, 1885,51грн. - пені, 201,84грн. - 3% річних, 1113,72грн. - інфляційних втрат та 1576,05 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 01.06.2017р.

Суддя В. М. Дем`як