ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 червня 2017 р. Справа № 902/335/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ" (вул. Б. Хмельницького, 144, с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область, 81135)

до:Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (вул. Промислова, 15, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310)

про стягнення 2 080 209,10 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 за довіреністю №29/12-02 від 29.12.2016р.;

відповідача : не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ" (далі позивач) звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача 2080209,10 грн. заборгованості з якої: 1962000,00 грн. основна заборгованість; 39240,00 грн. пені; 19520,50 грн. 3% річних та 59448,60 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором поставки №114-П від 24.10.2016р. в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 18.04.2017 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/335/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 11.05.2017 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 11.05.2017р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 08.06.2017р. з підстав невиконання сторонами вимог суду в частині надання доказів та неприбуття представника відповідача в судове засідання.

В судове засідання, на визначену судом дату, зявився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, відзиву на позов та витребуваних документів не надав. Про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановленому законом порядку, що стверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції (а.с. 67).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на подані в справу докази, суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

24 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №114-П (в подальшому Договір), відповідно до умов якого, Постачальник (позивач) зобовязується у 2016 році передати у власність Замовнику (відповідачу) товар в асортименті, кількості та за цінами, які вказуються в Специфікації даного Договору, згідно замовлень, а Замовник зобовязується прийняти товар належної якості та оплатити його вартість згідно умов даного Договору (п. 1.1. Договору).

Найменування товару: Анкер закладний АЗ-2 для пружних колійних скріплень КПП-5 ТУ У 35.2-0:2007 в кількості 30000 шт. (п.1.2. Договору).

Кількість та асортимент товару визначається у Специфікації, яка є невідємною частиною Договору (п. 3.1. Договору).

Постачальник здійснює поставку товару автомобільним транспортом на умовах СРТ (згідно вимог «Інкотермс» (редакція 2010 р.)). Строк поставки товару здійснюється протягом 3 робочих днів з дня надання письмової заявки Замовника, яка є підтвердженням готовності Замовника до прийому товару. Татою поставки товару та право власності на нього вважається дата отримання вказана в накладній, що оформлена на цей товар (п. 5.1.- 5.3. Договору).

Замовник оплачує товар за ціною, вказаною у Специфікації до цього Договору яка приймається сторонами в національній валюті України гривні. Ціна цього Договору може бути змінена за взаємною згодою сторін відповідно до вимог чинного законодавства України. Кожен випадок зміни ціни повинен бути погоджений з Замовником шляхом підписання Додаткових угод. Ціна даного договору становить 1962000,00 грн. (п. 6.1. 6.3. Договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Замовник здійснює оплату по факту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, з відстрочкою платежу протягом 30 банківських днів (п. 7.1. та 7.2. Договору).

Договір набирає чинності в момент підписання його представниками сторін та скріплення печатками його тексту і діє до 31 грудня 2016 року в частині поставок товару а в частині оплати до повного виконання (п. 16.2. Договору).

Відповідно до видаткових накладних № 26/10-2 від 26.10.2016 року та № 1/11-2 від 01.11.2016 року, позивач передав, а відповідач отримав, на підставі довіреності № 443 від 25.10.2016 р., товар на загальну суму 1962000,00 грн.. Дані накладні обопільно підписані та скріплена печатками сторін.

Відповідач за поставлений товар у визначені договором строки не розрахувався.

Для досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача вимогу про оплату заборгованості № 14/02-04 від 14.02.2017 року на суму 1962000,00 грн.

Відповідач у відповідь на вимогу направив лист № 353/02 від 24.02.2017 року, в якому визнав наявну перед позивачем заборгованість та запевнив про погашення заборгованості в повній мірі як тільки зявиться така можливість.

Станом на день слухання справи, відповідач розрахунків з позивачем не провів, тому за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 1962000,00 грн.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо поставки товару, за якими згідно зі ст. 712 ЦК України одна сторона продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В судовому засіданні позивачем доведено суду, що на день розгляду справи у відповідача перед ним існує заборгованість у сумі 1962000,00 грн., а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості.

Окрім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 39240,00 грн. пені; 19520,50 грн. 3% річних та 59448,60 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, помилок не виявив, а тому заявлені позивачем 19520,50 грн. 3% річних (за загальний період з 07.12.2016 р. по 10.04.2017 р.) та 59448,60 грн. інфляційних втрат (за період з 07.12.2016 р. по 28.02.2017 р.) підлягають задоволенню в повному обсязі, як такі що передбачені законом.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 39240,00 грн. пені суд виходить з наступного.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 11.3. Договору визначено, що у разі порушення строків оплати Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення, але розмір всіх штрафних санкцій та пені, які можуть виникнути через несвоєчасність проведення оплати товару не може перевищувати 2% вартості неоплаченого товару, з якого допущено таке прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При порушенні провадження у справі суд зобовязав позивача надати обґрунтований розрахунок ціни позову із зазначенням моменту виникнення боргу, його перебігу та погашення з посиланням на первинні документи (розрахунок провести окремо по основному боргу, пені, інфляційних та відсотках річних). Вказана вимога суду спричинена відсутністю в позовних матеріалах розрахунку заявленої до стягнення пені, а наведений в тексті позовної заяви розрахунок не містить періоду нарахування.

Супровідним листом від 03 травня 2017 року позивач надав до суду обґрунтований розрахунок позовних вимог, до якого додано розрахунок 3% річних та інфляційних, однак позивачем не виконано вимоги суду в частині надання обґрунтованого розрахунку пені.

Враховуючи наведене вище суд зважає на наступне.

В силу ст. ст. 43, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, якими в розумінні ГПК України є належно засвідчені копії або оригінали. Крім того, оригінали доказів подаються згідно ст. 36 цього ж Кодексу на вимогу суду.

У відповідності зі ст. 115 ГПК України передбачена обовязковість виконання рішень, ухвал, постанов суду на всій території України.

Як зазначено судом, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення пені, що позбавляє суд можливості, у відповідності зі ст. 43 ГПК України, повно, всебічно та обєктивно оцінити докази, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За вказаних обставин суд вбачає, що позивач без поважних причин не подав визначені судом матеріали, що перешкоджає вирішенню спору в частині стягнення пені, оскільки поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами.

Враховуючи вищевикладене в його сукупності, позов в частині стягнення пені слід залишити без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду в цій частині, позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду в загальному порядку.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (вул. Промислова, 15, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ" (вул. Б. Хмельницького, 144, с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область, 81135, код ЄДРПОУ 37786 (один мільйон девятсот шістдесят дві тисячі) грн. 00 коп. боргу; 19520 (девятнадцять тисяч пятсот двадцять) грн. 50 коп. 3% річних; 59448 (пятдесят девять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 60 коп. інфляційних втрат та 30614 (тридцять тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 54 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Позов в частині стягнення 39240,00 грн. пені залишити без розгляду.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 12 червня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Промислова, 15, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310)