ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.06.2017 Справа № 904/5593/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР.СПЕЦ.ПЕРЕРОБКА", м. Дніпро

про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі у розмірі 130 545 грн. 00 коп.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 08.11.16р.;

від відповідача ОСОБА_2- директор, наказ №21-К від 20.03.12р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр.Спец.Переробка" (далі - відповідач) штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 130 545, 00 грн., а також судовий збір у розмірі 1 958, 18 грн.

Разом з тим, позивачем подано заяву про відновлення строку позовної давності.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що комерційні акти не є належними доказами у справі. Також відповідач вказує, що під час перевезення, вантаж знаходився під впливом високої температури, а тому вага вантажу могла зменшитись на 9% від перевізної маси. До того ж, на думку відповідача, здійснений позивачем розрахунок штрафу, є невірним.

Заявою від 07.06.2017 року відповідач просить суд застосувати позовну давність до спірних вимог.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

30.09.2016 року зі станції Дніпропетровськ Придніпровської залізниці Товариство обмеженою відповідальністю Укр.Спец.Переробка здійснило відправку вагону №65946956, 65253643, 67850800 відповідно до накладних №45704046, 45727245, 45704011 на станцію Сартана Донецької залізниці.

10.10.2016 року на станції Сартана Донецької залізниці проведено перевірку маси вантажу у вагонах №65946956, 65253643, 67850800 за допомогою вагонних 150тн. вагів, за результатами якої складені комерційні акти про невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у накладних, а саме:

- комерційним актом АQ №650045/1073 від 10.10.2016р. зафіксовано розбіжності фактичної маси вантажу у вагоні №65946956 із значеною в накладній №45704046 масою на 940 кг.;

- комерційним актом АQ №650046/1074 від 10.10.2016р. зафіксовано розбіжності фактичної маси вантажу у вагоні №65253643 із значеною в накладній №45727245 масою на 1150 кг.;

- комерційним актом АQ №650047/1075 від 10.10.2016р. зафіксовано розбіжності фактичної маси вантажу у вагоні №67850800 із значеною в накладній №45714011 масою на 1950 кг.

Як вбачається з розрахунку позивача, на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, позивачем нараховано штраф у розмірі пятикратної провізної плати на загальну суму 130 545, 00 грн.:

- провізна плата по накладній №45704046 за вагон №65946956 складає 8 703, 00 грн., штраф складає 8 703, 00 грн. х 5 = 43 545,00 грн.;

- провізна плата по накладній №45727245 за вагон №65253643 складає 8 703, 00 грн., штраф складає 8 703, 00 грн. х 5 = 43 545,00 грн.;

- провізна плата по накладній №45714011 за вагон №67850800 складає 8 703, 00 грн., штраф складає 8 703, 00 грн. х 5 = 43 545,00 грн.

Відповідач в добровільному порядку суму штрафу не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому мають регулюватися Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98р. № 457, який визначає обовязки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з положенням ст. 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. № 863/5084.

Згідно з п.2.1 вказаних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Згідно п.28 "Правила приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В силу приписів частин 1 і 2 ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту залізниць. Факт неправильного зазначення відправником зазначених відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

У відповідності з ч.3 п.9 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02р. № 567/6855, у комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах; у разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Згідно з п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., затверджених у Міністерстві юстиції України 08.07.2007р. за № 567/6855, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці (далі - Правила № 567/6855).

Пунктом 22 "Правил видачі вантажів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення проводиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Як вбачається зі змісту комерційних актів АQ №650045/1073, АQ №650046/1074, АQ №650047/1075 маса вантажу у вагонах №65946956, 65253643, 67850800 менша, ніж вказано у накладних №45704046, 45727245, 45714011.

Враховуючи викладене, всі наслідки невірно зазначених відомостей у накладних мають бути покладені на відповідача.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності до ч.1 ст.118 Статуту залізниць України, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Підставою для покладення на відповідача відповідальності, згідно ст.122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту (п.3.15 Роз'яснення Президії господарського суду України від 29.09.2008р. за № 04-5/225) та Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 29.11.2007р. № 01-8/917, щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Враховуючи, що провізна плата за вагони становить 8 703, 00 грн., штраф за неправильне зазначення маси вантажу складає 8 703, 00 грн. х 5 = 43 545,00 грн. х 3 (за накладними №45704046, 45727245, 45714011) = 130 545, 00 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, заперечення відповідача відхиляються судом.

Між тим, заявою від 07.06.2017 року відповідач просить суд застосувати позовну давність до спірних вимог.

Відповідно до положень статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами частини 5 статті 315 Господарського кодексу України та статті 136 Статуту залізниць встановлено шестимісячний строк для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

За змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п 2.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2016 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів)

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно приписів статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України)

Так, з огляду на те, що комерційними актами, складеними 10.10.2016 року, встановлено факт розбіжностей фактичної маси вантажу із зазначеною у накладних, перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого права, розпочався з 11.10.2016 року та, відповідно, закінчився в 11.04.2017 року.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Даний позов предявлено до суду 04.05.2017 року (а.с.25), тобто після спливу шестимісячного строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що відповідачем до прийняття рішення у справі було подано заяву про застосування позовної давності, суд вважає наявними підстави для відмови в задоволенні позову.

Заява позивача про поновлення строку позовної давності щодо спірних вимог задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що пропуск строку позовної давності зумовлено поверненням позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР.СПЕЦ.ПЕРЕРОБКА" про стягнення невірно зазначеної маси вантажу у перевізному документі у розмірі 130 545, 00 грн. згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 року по справі №904/4629/17.

Між тим, згідно приписів пункту 2.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2016 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається (п.4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2016 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів).

Враховуючи наведене, повернення позовної заяви у відповідності до приписів статті 63 ГПК України не є обставиною, яка з об'єктивних, незалежних від позивача підстав, унеможливлює або істотно утруднює своєчасне подання позову до суду, а тому суд не вбачає наявними підстави для поновлення строку позовної даності.

Викладене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повне рішення складено 09.06.2017