ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р.Справа № 922/1233/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Антар 2", с.Червоне Первомайського району Харківської області,
до Фермерського господарства "Ваткін", с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області,
про стягнення 130657,99 грн.
за участю представників:

позивача -

17.05.2017р. та 30.05.2017р. - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 03.04.2017р.);

відповідача -

17.05.2017р. - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 25.04.2017р.);

ОСОБА_3 (довіреність б/н від 25.04.2017р.);

30.05.2017р. - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 25.04.2017р.);

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Антар 2", с.Червоне Первомайського району Харківської області, звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства "Ваткін", с.Черкаські Тишки Харківського району Харківської області, основного боргу за Договором № 4/09 від 23.09.2014р. про надання послуг в розмірі 70955,00 грн.; індексу інфляції в розмірі 54436,99 грн. та 3% річних у розмірі 5266,00 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1959,87 грн.

У відзиві на позовну заяву, який було надано до суду 05.05.2017р., відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати за Договором не настав, оскільки позивачем не були виставлені відповідачу відповідні рахунки-фактури за фактом надання послуг.

У судовому засіданні, яке було розпочато 17.05.2017р., представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та надала письмові пояснення щодо заперечень відповідача.

Представники відповідача проти позову заперечували, надали відзив на пояснення позивача та просили відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 30.05.2017р. до 12:10 год.

Після перерви представники сторін своїх позицій у справі не змінили.

Представник позивача надала докази направлення на адресу відповідача акту звірки взаємних розрахунків між ПП "Антар 2" та ФГ "Ваткін".

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

23.09.2014р. між Приватним підприємством "Антар 2" (позивач) та Фермерським господарством "Ваткін" (відповідач) було укладено Договір про надання послуг № 4/09, згідно п. 1.1. якого позивач (виконавець) зобов'язався за заявкою відповідача (замовника) надати послуги з прибирання соняшника на земельних площах відповідача у кількості 115,00 га.

Відповідно до п. 2.1. Договору, за надані послуги відповідач зобов'язався сплатити за ціною за 1 га, згідно рахунку-фактури за оплату, за фактично виконані обсяги на підставі акту виконаних робіт.

Згідно п. 2.2. Договору, ціна послуги становить 617,00 грн. за 1 га, у тому числі ПДВ 102,83 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані послуги були надані позивачем у відповідності до умов Договору, що підтверджується двостороннє підписаним актом приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2014р. № 7/09.

Фактична вартість наданих послуг, згідно вищевказаного акту приймання-передачі, становить 70955,00 грн., в тому числі ПДВ 11825,83 грн.

Відповідно до п. 2.4. Договору, розрахунок за надані послуги проводиться шляхом попередньої оплати або протягом семи банківських днів, з дати підписання акту виконаних послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок готівкою в касу підприємства.

На підставі вимог зазначеного пункту Договору, відповідач повинен був оплатити надані послуги протягом 7 (семи) банківських днів з дня підписання актів надання послуг, проте свого обов'язку, передбаченого умовами Договору, не здійснив.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що всі спори пов'язані з цим Договором вирішуються шляхом переговорів між сторонами. У разі, якщо спір не може бути вирішено шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, визначеній відповідним чинним законодавством України.

У зв'язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати фактично наданих послуг, позивачем, з урахуванням положень п. 3.2. Договору та вимог чинного законодавства, було направлено на адресу відповідача претензію від 01.12.2016р. за № 18 "Про стягнення заборгованості за договором", у якій позивач просив відповідача в строк до 30.12.2016р. перерахувати суму основного боргу за Договором, що станом на день направлення претензії становила 70955,00 грн.

Листом від 27.12.2016р. за № 44 відповідач, посилаючись, зокрема на положення ч. 6 ст. 222 ГК України, зобов'язався розглянути претензію позивача у строк, встановлений ст. 222 ГК України (один місяць) та повідомити позивача про результати розгляду. Проте, у вказаний строк позивач не отримав відповіді відповідача на свою претензію.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд не погоджується з доводами відповідача стосовно того, що момент виникнення грошового зобов'язання не настав у зв'язку з ненаданням позивачем рахунку-фактури, з наступних підстав.

У відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", рахунок-фактура не є первинним документом, адже ним не фіксується господарська операція, а носить лише інформаційний характер. Дана позиція узгоджена з позицією ДФС України у листі від 28.09.2015р. № 9062/Б/99-99-17-02-02-14 та Мінфін у листах від 27.11.2006р. № 31-3400-20-23/15136, від 09.07.2007р. № 31-34000-20/23-4579/4800 та від 30.05.2011р. № 31-08410-07-27/13794.

Державною фіскальною службою України у листі від 28.09.2015р. № 9062/Б/99-99-17-02-02-14 було надано роз'яснення, що рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а носить лише інформаційний характер.

Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, який передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. Факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017р. у справі № 922/2395/16 було роз'яснено наступне: рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані послуги.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України у справі № 37/405 від 29.09.2009р.

Первинні документи, що були оформлені сторонами у процесі виконання договору, були оформлені у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а ненадання визначеного у п. 2.1. Договору документу (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України і не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього Кодексу, а тому не звільняє відповідача від обов'язку оплатити надані послуги.

Таким чином, суд вважає посилання представника відповідача на ненадання рахунку-фактури, як на відкладальну умову, що є простроченням кредитора, безпідставним та таким, що суперечить нормам діючого законодавства та судовій практиці.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 2.4. Договору, розрахунок за надані послуги проводиться шляхом попередньої оплати або протягом семи банківських днів з дати підписання акту виконаних послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, готівкою в касу підприємства.

Тобто, за умовами зазначеного пункту Договору, відповідач повинен був оплатити надані послуги протягом 7 (семи) банківських днів з дня підписання актів наданих послуг.

Таким чином, судом встановлено, що в Договорі було чітко визначено строк, протягом якого має бути проведено розрахунок між позивачем та відповідачем.

В акті приймання-передачі виконаних робіт № 7/09 зазначено об'єм та вартість виконаних робіт. Крім того, зазначається, що цей акт є основою для розрахунків, порядок яких визначений в Договорі.

Оскільки акти приймання-передачі виконаних робіт були підписані як позивачем, так і відповідачем, є всі підстави вважати, що сума є узгодженою. Сторони дійшли згоди в акті приймання-передачі виконаних робіт щодо вартості виконаних робіт та порядку розрахунків, та зазначили, що порядок, передбачений у Договорі, дотриманий. Вартість виконаних робіт відповідачем не оскаржується.

У зв'язку з викладеним, посилання відповідача на ненадання позивачем рахунку-фактури як умову, що перешкоджала виникненню права вимоги позивача до відповідача, є безпідставним.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 3.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законом України.

Пунктом 5.4. Договору встановлено, що у випадках, не передбачених цим Договором, сторони керуються нормами чинного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої вищевказаної статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 5266,00 грн. - 3% річних та 54436,99 грн. інфляційних втрат законними та обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 130657,99 грн., у тому числі: 70955,00 грн. основного боргу, 5266,00 грн. - 3% річних та 54436,99 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "Антар 2" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства "Ваткін" (62440, Харківська область, Харківський район, с.Черкаські Тишки, вул.Лугова, буд. 53; р/р 8671 у ПАТ "Креди ОСОБА_4", МФО 300614; ) на користь Приватного підприємства "Антар 2" (64132, Харківська область, Первомайський район, с.Червоне, вул.Польова, буд. 1-А; р/р 99 у ХОД "ОСОБА_5 Аваль", м.Київ, МФО 380805; ) - 70955,00 грн. основного боргу; 54436,99 грн. інфляційних втрат; 5266,00 грн. - 3% річних; 1959,87 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.05.2017 р.

Суддя ОСОБА_6