РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2017Справа №910/3320/17
За позовом Комунального підприємства "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

про стягнення заборгованості по орендній платі та відшкодування нежитлового приміщення 372 719,21 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Листопад О.І., довіреність №20 від 31.03.2016

від відповідача: Сінько А.А., довіреність №7-5/452 від 16.02.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства" Броварської районної ради (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення заборгованості по орендній платі та відшкодування нежитлового приміщення 372 719,21 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3320/17 та призначено розгляд на 03.04.2017.

03.04.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 24.04.2017 призначено до розгляду справу на 12.05.2017.

12.05.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення розміру штрафу до 1 грн.

В судове засідання 12.05.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі.

В судове засідання 12.05.2017 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити клопотання щодо зменшення розміру штрафу до 1 грн.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.05.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

18.06.2013 між Комунальним підприємством «Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства» Броварської районної ради та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області був укладений договір оренди комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове, платне користування комунальне майно, а саме частину162/1000 нежитлового приміщення в будівлі розташованої за адресою: м. Бровари Київської області, вул. Незалежності 39, загальною площею 632,70 кв.м. для розміщення управління.

Відповідно до вимог п. 3 Договору оренди, орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно п.3.1. Договору оренди комунального майна розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району затвердженої рішенням Броварської районної ради від 28 квітня 2011 року № 97-7-VІ або за результатами конкурсу на право оренди, яка складає 1 гривня (мета використання - розміщення офісу) .

Згідно п.3.5. Договору оренди комунального майна розмір орендної плати змінюється в односторонньому порядку в разі зміни Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району затвердженої рішенням Броварської районної ради від 6 листопада 2014 року № 711-40-VІ або за результатами конкурсу на право оренди, яка складає 3% експертної оцінки (мета використання - розміщення офісу) .6 листопада 2014 року рішення № 711-40-VІ дана методика була змінена про що було повідомлено орендаря тому орендна плата змінилась з 1 грн. на 3% експертної оцінки .

Відповідно п. 3.6 Договору орендна плата перераховується Орендодавцю на розрахунковий рахунок щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Згідно п. 5.12. Договору оренди комунального майна орендар додатково зобов'язався відшкодовувати вартість комунальних послуг (газотеплопостачання, електроенергія, водопостачання та водовідведення, охорона, прибирання прибудинкової території, вивіз ТПВ, земельний податок, прибирання території внутрішнього користування, зовнішнє освітлення) на підставі виставлених рахунків орендодавця, які останній надає на підставі розрахунків підприємств, що надають комунальні послуги. Балансоутримувач - Комунальне підприємство «Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства» Броварської районної ради забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт вищеназваної будівлі, а також утримання прибудинкової території, а орендар - Головне територіальне управління юстиції у Київській області бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Позивач також зазначив, що крім пропорційно займаної площі, Договір може передбачати й інші критерії розподілу і оплати спожитих послуг, один з яких обирається за взаємною згодою сторін, а саме: пропорційно кількості користувачів; за кількістю джерел обладнання. У разі відсутності лічильників з обліку спожитих послуг окремим споживачем або з інщих причин неможливості розрахунку витрат окремого орендаря застосовується критерій - пропорційно до займаної площі.

Таким чином, частка Головного територіального управління юстиції у Київській області, яке орендує приміщення в будівлі, не має окремого входу та працівники і відвідувачі якого для входу в орендоване приміщення використовують центральний вхід, коридор першого поверху та сходові марші, у витратах комунального підприємства на утримання місць загального користування будівлі розраховується відповідно до орендованої площі, тобто 632,70 кв.м.

У відшкодування витрат за утримання місць загального користування входить: прибирання приміщень загального користування будівлі (центральний вхід, вестибюль та коридор першого поверху, туалети першого поверху, сходові марші), утримання інженерних мереж (вода, стоки, електроенергія), оплата праці штатних працівників (прибиральниці, сантехніка, електрика) разом із нарахуванням на фонд оплати праці. У відшкодування витрат за охорону приміщення входить оплата праці штатних працівників(охоронників) разом із нарахуванням на фонд оплати праці.

Позивач зазначив, що виконав зобов'язання за Договором належним чином, тоді як відповідач порушив виконання умов Договору в зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 142991,76 грн., витрати за охорону приміщення 34424,01 грн., відшкодування витрат за газопостачання 172423,42 грн., відшкодування витрат за електроенергію 1073,86 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором оренди (найму).

Відповідно до п.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктом 5 ст. 759 ЦК України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідачем не надано доказів які б спростовували зазначене позивачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 142991,76 грн., витрат за охорону приміщення 34424,01 грн., відшкодування витрат за газопостачання 172423,42 грн., відшкодування витрат за електроенергію 1073,86 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача штраф у розмірі 21448,80 грн. та 3% річних в розмірі 357,36 грн.

Відповідно до п.3.8 договору оренди, у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день несплати.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів. Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч.3 ст.549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

За таких обставин, необхідно дійти висновку, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. .

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу положень ст. 231 ГК України, позивачем правомірно нараховано штраф, який підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу ) до 1 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

А також, зменшувати розмір штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 10724,40грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за не поставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 16, ідентифікаційний код 34481907) на користь Комунального підприємства «Броварське районне виробниче управління житлово-комунального господарства» Броварської районної ради (07442, Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Комунальна, 6, ідентифікаційний код 20577569) заборгованість в розмірі 361994 (триста шістдесят одну тисячу дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 81 коп., судовий збір в розмірі 5590 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 78 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.05.2017

Суддя Мельник В.І.