ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 травня 2017 р. Справа № 918/294/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "ТИКВА"

про стягнення заборгованості в сумі 23618,40 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: представник ОСОБА_2;

Від відповідача: представник ОСОБА_3.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 23 травня 2017 р. до 30 травня 2017 р.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі - Позивач або ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "ТИКВА" (надалі - Відповідач або ПП "ТИКВА") в якому просить стягнути заборгованість за зберігання вантажу у сумі 23 618,40 грн.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Договору № Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п від 04.01.2016 року про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України послуги залізниця зобовязана надавати послуги, повязані з перевезенням вантажів та проведення розрахунків, здійснювати перевезення та надавати додаткові послуги Відповідачу, а останній зобов'язаний належним чином оформляти та узгоджувати плани і заявки на перевезення вантажів та нести відповідальність за недотримання умов договору відповідно до вимог Статуту залізниць України. Разом з тим, Відповідачем на місцях загального користування станції Рівне проведено складування вантажу торфу та відходів з 01.11.2016 р. по 23.02.2017 р., про що складено акти загальної форми ГУ-23 та накопичувальні картки форми ФДУ - 92. У відповідності до ст. 46 Статуту залізниць України, "Правил зберігання вантажів, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги" Позивачем нараховано збір за зберігання вантажу ПП "ТИКВА" за період з 01 листопада по 23 лютого 2017 року, загальна сума якого складає 23618,40 грн.

Відповідач надав суду письмовий відзив, в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що між сторонами у справі дійсно існували договірні відносини, проте послугами з перевезення вантажів з моменту укладання договору № Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення на надані залізницею послуги ПП "Тиква" не користувалось, вантажі не відправлялись та не отримувались Відповідачем у справі з використанням послуг Позивача. Позивач не надав жодних послуг Відповідачу, в тому числі послуг з зберігання вантажу ПП "Тиква". Разом з тим, Відповідач зазначає, що згідно актів загальної форми (ГУ-23), складених на підтвердження зберігання вантажу Позивачем, вбачається, що Позивач фіксував масу вантажу, однак жодних дій до зважування товару не вчинялося, доказів достовірності визначення маси вантажу не надано і матеріали справи протилежного не містять. Враховуючи, що визначення вартості послуг зі зберігання вантажу залежить від його ваги, відповідно Позивач зобов'язаний був належними та допустимими доказами підтвердити масу вантажу Відповідача. Натомість, на підтвердження зазначеної обставини, Позивачем долучено лише акти загальної форми, про складення яких представників ПП "Тиква" ніхто не повідомляв, а відповідно правильність визначення об'єму (маси) вантажу не підтверджено. Крім того, вантаж відповідача складується біля орендованого ним приміщення. Так, відповідно до договору № 0313 від 01.03.2013 року ПП "Тиква" орендує в товариства з обмеженою відповідальністю "Слобнест" частину будівлі "Склад цукровий А-1" площею 150 кв.м. по вул. Біла, 87Г в м. Рівне. Згідно пункту 2.1. вказаного договору, приміщення орендується для розміщення складу. Вказаний договір чинний з 01.03.2013 року по даний час. В складених позивачем актах загальної форми ГУ-23 не визначено та чітко не встановлено знаходження вантажу відповідача на земельній ділянці позивача. Відповідачем будь-яких замовлень про надання послуг позивачем щодо зберігання вантажу не надавалось. Окремої угоди на використання смуг відведення чи відкритих майданчиків для зберігання вантажу не пов'язаного з його перевезенням залізничним транспортом між ПП "Тиква" та залізницею у відповідності до п. 7 Правил зберігання вантажів не укладено. Відповідно зобов'язань між позивачем та відповідачем зі зберігання вантажу та оплати вартості такого зберігання немає.

30.05.2017 року до суду Позивачем надано додаткові пояснення, відповідно яких останній вказує на те, що укладення договору № Л/ДН-3-1603-3п дає підстави вважати про намір Відповідача здійснити перевезення. За умовами укладеного договору Залізниця зобов'язується приймати до перевезення вантажі Вантажовласника надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів. Вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги на підставі діючих тарифів шляхом перерахування коштів на рахунок Залізниці. Саме сам Відповідач звернувся до залізниці з проханням укласти угоду "Про організацію перевезення", а не будь яку іншу угоду, і чому відмовився виконувати зобов'язання є не зрозумілим. Разом з тим, відповідно до п. 3 Правил складання актів акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, що було здійснено працівниками Позивача. Також у Позивача наявні листи згідно яких Відповідача повідомляли про те, що на місцях загального користування залізниці зберігається вантаж та про необхідність підписання актів та накопичувальних карток. В даному випадку Відповідач залишав без уваги дані повідомлення. Крім того, представник Відповідача зазначає, що ПП "Тиква" використовує для зберігання свого вантажу орендоване приміщення, яке належить ТОВ "Слобнест". ПП "Тиква" здійснює складування різних вантажів та товарів як в приміщенні так і біля нього. Тому Відповідач підтвердив, що зберігає вантаж на території біля складу. Дана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, що підтверджено витягом з технічної документації. Тому наявність договору оренди з ТОВ "Слобнест" у Відповідача, а також облаштування площадки біля даного приміщення не є підставою для безоплатного зберігання вантажу у смузі відведення і не змінює цільове призначення даної земельної ділянки.

30.05.2017 року до суду Відповідачем надано додаткові пояснення, відповідно яких останній зазначає наступне.

18 травня 2017 року Вищим господарським судом України, у аналогічній справі № 918/780/16 господарського суду Рівненської області за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_1 підприємства "Тиква" про стягнення в сумі 47 301,84 грн., було винесено постанову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.п. 1, 2 Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту), затверджених наказом Міністра транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 № 866/5087, вантажі, вивантажені на місцях загального користування, можуть зберігатися в залежності від їх властивостей у критих складах або на відкритих платформах і майданчиках.

На підставі п. 7 цих Правил на прохання вантажовласників залізниця може надавати їм місця в смузі відведення, на відкритих майданчиках та в складах станцій для зберігання вантажів на строк, більший граничного терміну зберігання. Умови такого зберігання вантажів і плата за нього визначаються окремою угодою між залізницею і вантажовласником.

Згідно зі ст. 1 Статуту залізниць України вантаж - це матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Виходячи із наведених вище приписів, за зберігання саме вантажу у його одержувача (власника) виникає зобов'язання з його оплати.

В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що ПП "Тиква" на протязі тривалого часу, у тому числі і у період з 01 березня по 30 червня 2016 року складувало торф та інш. на площадці та в частині приміщення "Складу цукрового А-1", яким користується на підставі договору оренди № 30313 від 01 березня 2013 року, укладеного між ТОВ "Слобнест" та ПП "Тиква", а тому коштів за зберігання залізниці не сплачувало, оскільки підприємство складувало товар біля орендованого ним приміщення. При цьому ані договір № Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п, ані додаток №1 до нього не передбачали надання відповідачу додаткової послуги зі зберігання вантажів ПП "Тиква". Матеріалами справи підтверджено, що у 2016 році ПП "Тиква" не здійснювало перевезень за договором № Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п, угоди на зберігання вантажів відповідача в смузі відведення між сторонами не укладалось. Таким чином, товар (торф та інш.), що складувався позивачем біля орендованого ним приміщення, не є вантажем в розумінні ст. 1 Статуту залізниць України.

З врахуванням зазначеного вище, вмотивованим є висновок суду апеляційної інстанції про не доведення позивачем того, що відповідач отримував від залізниці послуги по зберіганню належних йому вантажів, в тому числі в межах договору № Л/ДН-3-1603/ДНМ-3п. а відтак, правомірною є відмова в позові.

Представник позивача в судовому засіданні 30.05.2017 року підтримав позовні вимоги, з підстав, зазначених у позовній заяві та з урахуванням додаткових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.05.2017 року заперечив проти позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві та з урахуванням додаткових пояснень.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

01 березня 2013 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Слобнест", як Орендодавцем, та ПП "Тиква, як Орендарем, було укладено договір № 0313 оренди нежитлового приміщення (далі - Договір оренди), за умовами якого Орендодавець зобов'язався передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов'язався прийняти у строкове платне користування частину будівлі "Склад цукровий А-1" та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату (п.1.1. вказаного Договору оренди).

Об'єкт оренди знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Біла, 87 г. Загальна площа приміщення, що орендується 150 кв.м. Приміщення, що орендується, надається Орендарю для розміщення складу (п. 1.2., п. 1.3. та п. 2.1. Договору оренди).

04 січня 2015 між ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (Залізниця) та ПП "Тиква" (Вантажовласник) укладено договір № Л-ДН-3-1603/ДНМ-3п про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України послуги (далі - Договір) предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору, вантажовласник зобов'язується пред'явити залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу. Залізниця зобов'язується приймати до перевезення вантажів вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані із перевезенням вантажів.

Залізниця зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно із діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Рівне. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєним кодом № 7437772. Вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії на рахунок залізниці № 52004 у філії Львівського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" м. Львова, МФО 325796, код за . Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. У разі наявності заборгованості, пені першочергово погашаються заборгованість і пеня (п. 2.3. та п. 2.4. Договору).

Згідно з п.п. 3.1. - 3.3. Договору, розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначаються вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг, на підставі діючих тарифів. Розмір плати за перевезення визначається відповідно до "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги" (ТК №1) з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. Розмір плати за види перевезень, робіт і послуг, для яких відсутні тарифні ставки, встановлюється за вільними (договірними) тарифами (ТК №1 п. 32.р. 2) - згідно із затвердженими калькуляціями, які можуть змінюватися і які зазначені у додатку №1 до цього договору. У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця відображає в особовому рахунку використання вантажовласником коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів. У разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку використання коштів вантадовласником заліщниця вносить відповідні зміни до особового рахунку вантажовласника.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що по закінченню кожного місяця залізниця через опорну станцію надає вантажовласнику витяг з його особового рахунку. На дату надходження грошових коштів, що надійшли на поточний рахунок від вантажовласника як попередня оплата (аванс) залізниця зобов'язана надати податкову накладну за формоюЮ визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну № 957 від 22.09.2014, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавстовм, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу вантажовласника та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною надати електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Залізниця і вантажовласник несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно зі Статутом залізниць. У разі відсутності на особовому рахунку Вантажовласника коштів необхідних для оплати перевезення та додаткових послуг, а також відмови від оплати наданих послуг, Залізниця припиняє приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно зі статтею 62 Статуту залізниць з одночасним віднесенням відповідальності на Вантажовласника за невиконання плану перевезень (статті 106, 108 Статуту), затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. За наявності заборгованості залізниця має право, відповідно до статей 51 та 62 Статуту, затримати видачу вантажу, що надійшов і реалізувати його для покриття заборгованості (п. 4.1., п. 4.2. Договору).

Згідно п. 7.1. Договору, за цим договором залізниця надає вантажовласнику послуги на станціях відокремленого підрозділу "Рівненської дирекції залізничних перевезень" за умови наявносмті коштів на його особовому рахунку.

У відповідності до п. 7.4. Договору, договір укладено сторонами строком на 1 (один) рік. Якщо жодна зі сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Додатком № 1 до договору № Л-ДН-3-1603/ДНМ-3п від 04.01.2016 р. підписано протокол узгодження ставок станом на 22 жовтня 2015 року на перевезення, роботи, і послуги, які виконуються залізницею за вільними (договірними) цінами (в гривнях без ПДВ) при перевезенні вантажів за домовленістю сторін.

Згідно із зазначеним додатком залізниця надає підприємству додаткові послуги згідно переліку, де вказується домовлений збір. Сторони по договору прийшли до згоди про застосування зборів та тарифів по цінах, передбачених Переліком узгоджених ставок на перевезення, роботи і послуги, які виконуються залізницею за вільними (договірними) цінами, затвердженими Львівською залізницею. Вказані розцінки за домовленістю сторін є узгодженими, договірними, можуть змінюватись і є обов'язковими при розрахунках за послуги залізниці. При зміні ставок, зборів, тарифів, додаткових послуг Рівненська дирекція залізничних перевезень повідомляє вантажовідправників, вантажоотримувачів шляхом повідомлення на дошці оголошень в товарній конторі. Вказаний додаток є невід'ємною частиною договору "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків перевезення та надані залізницею послуги" і термін його дії відповідає терміну дії вказаного договору.

З 01 листопада 2016 р. по 23 лютого 2017 р. працівниками залізниці було складено акти загальної форми (форма ГУ-23), відповідно до яких виявлено вантаж , який належить ПП "Тиква", торф та відходи торфу у місцях загального користування вантажного двору в районі 28 колії ст. Рівне, Позивач, відповідно до ст. 46 Статуту залізниць, "Правил зберігання вантажів", Збірника тарифів на перевезення вантажів (Тарифне керівництво №1) нарахував відповідачу збір за зберігання вантажу, загальний розмір якого становить 23 618,40 грн.

В період складання зазначених актів Львівська залізниця зверталась до ПП "Тиква" із повідомленнями, в яких інформувала, що підприємством на вантажному дворі (місце загального користування) ст. Рівне безпідставно розміщується вантаж торфу та піддони з вантажем, який не перевозився залізничним транспортом, кошти для стягнення за зберігання вантажу не перераховуються. Також, відповідача було повідомлено, що працівники залізниці щоденно обліковують кількість вантажу та складають акти загальної форми (форма ГУ-23), зокрема:

- за період з 01 листопада по 29 листопада 2016 р. сума за зберігання вантажу складає 3586,90 грн. (повідомлення вих. № 167 від 29 листопада 2016 року);

- за період з 01 грудня по 30 грудня 2016 р. сума за зберігання вантажу складає 5609,40 грн. (повідомлення вих. № 172 від 30 грудня 2016 року);

- за період з 01 січня по 30 січня 2017 р. сума за зберігання вантажу складає 6216,90 грн. (повідомлення вих. № 8 від 30 січня 2017 року);

- за період з 01 лютого по 28 лютого 2017 р. сума за зберігання вантажу складає 4548,10 грн. (повідомлення вих. № 14 від 28 лютого 2017 року).

20.03.2017 року ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця" направило на адресу ПП "Тиква" претензію, з проханням сплатити збір в сумі 23618,40 грн. за зберігання вантажу у період з 01.11.2016 року по 23.02.2017 року, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту) (далі - Правила), затверджених наказом Міністра транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. № 866/5087, вантажі, вивантажені на місцях загального користування, можуть зберігатися в залежності від їх властивостей у критих складах або на відкритих платформах і майданчиках. На відкритих платформах і майданчиках допускається зберігати вантажі, зазначені в додатку до цих Правил.

На підставі п. 7 Правил на прохання вантажовласників залізниця може надавати їм місця в смузі відведення, на відкритих майданчиках та в складах станцій для зберігання вантажів на строк, більший граничного терміну зберігання. Умови такого зберігання вантажів і плата за нього визначаються окремою угодою між залізницею і вантажовласником. За умовами такої самої угоди можуть зберігатися вантажі у вагонах і контейнерах.

Згідно зі п. 6 розділу І Статуту залізниць України (далі - Статут), вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Пунктом 46 Статуту визначено, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Виходячи із наведених вище приписів, за зберігання саме вантажу у його одержувача (власника) виникає зобовязання з його оплати.

Разом з тим, Відповідач стверджує, що відповідно до Договору № 0313 оренди нежитлового приміщення ПП "Тиква" на протязі тривалого часу, у тому числі і у період з 01 листопада по 23 лютого 2017 року складувало торф та інш. на площадці та в частині приміщення "Складу цукрового А-1", яким користується на підставі вищевказазного договору оренди, укладеного між ТОВ "Слобнест" та ПП "Тиква", а тому коштів за зберігання залізниці не сплачувало, оскільки підприємство складувало товар біля орендованого ним приміщення.

При цьому ані договір № Л-ДН-3-1603/ДНМ-3п, ані додаток №1 до нього не передбачали надання ПП "Тиква" додаткової послуги зі зберігання вантажів останнього.

Матеріалами справи підтверджено, що з 01.11.2016 р. - 23.02.2017 р. ПП "Тиква" не здійснювало перевезень за договором № Л-ДН-3-1603/ДНМ-3п, угоди на зберігання вантажів відповідача в смузі відведення між сторонами не укладалось.

Таким чином, товар (торф та інш.), що складувався позивачем біля орендованого ним приміщення, не є вантажем в розумінні ст. 1 Статуту залізниць України.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів про отримання Відповідачем від Позивача послуги по зберіганню належних йому вантажів відповідно до Договору № Л-ДН-3-1603/ДНМ-3п, та доказів, що у Відповідача виникли зобовязання по оплаті за збереження Позивачем вантажу Відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ПП "Тиква" заборгованості за зберігання вантажу у сумі 23 618,40 грн.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 4-7 цього ж Кодексу судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ж до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" в позовній заяві, є не обґрунтованими, безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу адвоката (оплату послуг адвоката) в розмірі 10 000,00грн. слід зазначити наступне.

Згідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру" (ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. (ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

У відповідності до ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 ГПК України можливе покладення на сторони у справі, як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція висвітлена у п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 р. № 7.

Таким чином, відшкодовуються витрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п.1 ст.1 та ч.1 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012 р., гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв'язку з обставинами кожного конкретного випадку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., п.п. 34-36 Рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р., п. 88 Рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як встановлено судом та вбачається з поданих доказів, 03.05.2017 р. між відповідачем (замовник) та адвокатським об'єднанням "Скорпіон" (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 1/6, згідно умов якого, виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо ведення справи в порядку господарського судочинства № 918/294/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_1 підприємства "ТИКВА" про стягнення 23 618,40 грн. та забезпечити представництво прав та охоронюваних законом інтересів замовника при розгляді справи в господарському суді Рівненської області з усіма правами наданими замовнику Господарським процесуальним кодексом України.

Сторони договору погодили, що вартість послуг які надаються за умовами вказаного договору становить 10 000,00 грн. які підлягають сплаті не пізніше 23 травня 2017 р. (п. 3.1. Договору № 1/6 від 03.05.2017 р.)

У відповідності до платіжного ддоручення № 1652 від 22.05.2017 року Відповідачем було перераховано Адвокатському об'єднанню "Скорпіон" кошти в сумі 10 000,00 грн., як оплата за надання правової допомоги згідно договору № 1/6.

Отже, станом на день прийняття рішення, відповідачем фактично сплачено Адвокатському об'єднанню "Скорпіон" за надання правової допомоги у цій справі.

У відповідності до ч. 6 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 49 ГПК України). Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для віднесення витрат відповідача на оплату послуг адвоката в сумі 5000,00 грн. до судових витрат та покладення їх на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ -150, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (79001, м. Львів, вул. Гоголя, 1, шифр 016) на користь ОСОБА_1 підприємства "Тиква" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 18, ) 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "06" червня 2017 року.

Суддя Марач В.В.