ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа № 911/539/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/539/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Атланта»,

м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка, Вишгородський район

про стягнення 1363706,34 грн.

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка, Вишгородський район

до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Атланта», м. Київ

про зобовязання вчинити дії

Представники:

від позивача (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 - довіреність б/н від 02.03.2017;

від відповідача (позивач за первісним позовом): ОСОБА_2 - довіреність № 59/КАМ/Ю від 01.03.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (відповідач) про стягнення 1363706,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки кукурудзи та пшениці № 338/2016КАМ/О від 31.05.2016, в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 1321193,00 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 38399,14 грн. пені та 4114,20 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 24.02.2017 порушено провадження у справі № 911/539/17.

В судовому засіданні 15.03.2017 судом оголошено перерву.

В судовому засіданні 03.04.2017 представником позивача надана заява, в порядку ст. 22 ГПК України, в якій позивач зменшуючи розмір позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 410405,00 грн. заборгованості, 90218,58 грн. пені та 9666,39 грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року», під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, судом розглядуються вимоги про стягнення з відповідача 410405,00 грн. заборгованості, 90218,58 грн. пені та 9666,39 грн. 3 % річних.

В судовому засіданні 03.04.2017 судом було оголошено перерву в розгляді справи.

19.04.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із поданням товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» зустрічної позовної заяви.

В судовому засіданні 19.04.2017 судом оголошено перерву в розгляді справи та, на підставі клопотання відповідача, поданого в порядку ст. 69 ГПК України, продовжений строк вирішення спору у справі № 911/539/17.

Ухвалою суду від 21.04.2017 суд, розглянувши зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», прийшов до висновку щодо повернення її без розгляду, на підставі п. 4. ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

26.04.2017 через канцелярію суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» про зобовязання вчинити дії. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом, ТОВ «Комплекс Агромарс», посилається на неналежне виконання ТОВ «Компанія «Аланта» вимог п. 4.4 Договору поставки кукурудзи та пшениці № 338/2016/КАМ/О від 31.05.2016, в частині ненадання повного пакету супровідних документів, визначених умовами договору, зокрема, сертифікатів якості на товар.

28.04.2017 через канцелярію суду від ТОВ «Компанія «Агромарс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить зобовязати ТОВ «Компанія «Аланта» надати докази надання сертифікатів якості товару на кожну поставку партії товару, оскільки ненадання сертифікатів якості та іншої супровідної документації на товар, на думку ТОВ «Компанія Агромарс», не породжує зобовязання щодо оплати товару.

В судовому засіданні 28.04.2017 представником ТОВ «Компанія «Аланта» надані письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, в яких останній заперечує проти її задоволення з посиланням на те, що відповідачем в момент поставки товару отриманий товар по кількості та якості без зауважень, про що свідчить власний підпис представника та печатка юридичної особи, зроблені на видаткових накладних, які підтверджують передання товару. При цьому, як стверджує ТОВ «Компанія «Аланта», прийнявши товар та сплативши за нього певну грошову суму, у відповідача не виникло сумнівів щодо якості отриманого товару.

Крім того, в судовому засіданні 28.04.2017 представником позивача надане суду клопотання, в порядку ст.ст. 22, 44, 49 ГПК України, в якому останній просить суд покласти на відповідача 20000,00 грн. судових витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою суду від 28.04.2017 суд, враховуючи, що поданий зустрічний позов ТОВ «Компанія Агромарс» (позивач за зустрічним позовом/відповідач за первісним позовом) до ТОВ «Компанія «Аланта» (відповідач за зустрічним позовом/позивач за первісним позовом) про зобовязання вчинити дії є взаємно повязаний з первісним, прийшов до висновку про його прийняття для спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні 28.04.2017 судом оголошено перерву в розгляді справи.

В судовому засіданні 17.05.2017 представниками сторін підтримані надані суду свої вимоги та заперечення, викладенні у первісному та зустрічних позовах.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Агромарс» (покупець) укладений ОСОБА_3 поставки кукурудзи та пшениці № 338/2016/КАМ/О, відповідно до умов п.п. 3.1, 3.2 якого, в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник бере на себе зобовязання здійснити поставку товару, зокрема, кукурудзи та пшениці та передати його у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти такий товар та в строки, визначені договором, оплатити його вартість.

Умовами п.п. 4.2, 4.3, 4.4, 4.8 договору визначено, що поставка товару здійснюється на підставі замовлень покупця засобами телефонного звязку. Строк поставки товару складає 2 робочі дні, з моменту погодження замовлень покупця. В момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю сертифікат якості, ТТН, видаткову накладну оригінал рахунку-фактури. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткових накладних.

Відповідно до п.п. 6.2, 6.3, 6.4, 6.6 договору, претензії за кількістю та якістю товару можуть бути заявлені покупцем в момент прийняття товару. У випадку виникнення розбіжностей даних за кількістю чи/або якістю товару, отриманого покупцем, покупець проводить приймання товару за правилами Інструкції № П-6, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.07.1965 та Інструкції № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.1966. Представник постачальника зобовязаний вивезти неякісний товар одразу після відмови покупця прийняти товар. У випадку виявлення невідповідності товару за якістю, кількістю, асортиментом або іншим вимогам товару, покупець повідомляє про це постачальника шляхом направлення відповідної рекламації засобами факсимільного або електронного звязку з обовязковим підтвердженням про отримання даної рекламації постачальником у день її отримання, в якій вказується перелік та характеристики товару, в якому виявлено невідповідність за якістю, кількістю або асортиментом.

Умовами п. 7.2 договору визначено, що розрахунок за товар здійснюється на умовах оплати 100 % вартості поставленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару покупцю за умови отримання документів, визначених п. 4.4 договору.

Договором, зокрема, п.п. 11.1, 11.2 визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017, проте, якщо за 20 календарних днів до закінчення строку його дії, жодна із сторін письмово, не заявить про намір його розірвати, договір вважається пролонгованим на 1 рік.

Так, на виконання умов договору та взятих на себе зобовязань, ТОВ «Компанія «Аланта», згідно з видатковими накладними № 760 від 18.11.2016 на суму 155718,00 грн., № 784 від 07.12.2016 - 265654,00 грн., № 789 від 12.12.2016 - 262318,00 грн., № 794 від 16.12.2016 - 113406,00 грн., № 796 від 20.12.2016 - 141728,00 грн., № 797 від 24.12.2016 - 141942,00 грн., № 800 від 27.12.2016 - 113692,00 грн., № 3 від 14.01.2017 - 126735,00 грн. поставлено, а ТОВ «Комплекс Агромарс» прийнято товар, всього на загальну суму 1321193,00 грн.

Відповідні видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представниками сторін. Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару, в момент його прийняття від ТОВ «Комплекс Агромарс» не надходило.

Таким чином, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Для здійснення ТОВ «Комплекс «Агромарс» оплати за отриманий товар, ТОВ «Компанія «Аланта» виставлені рахунки № 760 від 18.11.2016 на суму 155718,00 грн., № 784 від 07.12.2016 - 265654,00 грн., № 789 від 12.12.2016 - 262318,00 грн., № 794 від 16.12.2016 - 113406,00 грн., № 796 від 20.12.2016 - 141728,00 грн., № 797 від 24.12.2016 - 141942,00 грн., № 800 від 27.12.2016 - 113692,00 грн., № 3 від 14.01.2017 - 126735,00 грн.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Заперечуючи проти первісного позову та подаючи зустрічну позовну заяву з вимогами зобовязання вчинення певних дій, товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» стверджувало про порушення ТОВ «Компанія «Аланта» умов договору, зокрема, п. 4.4. Так, як вказує позивач за зустрічним позовом, в порушення умов договору, ТОВ «Компанія «Аланта» не надало всіє супровідної документації на поставлений товар, зокрема, сертифікат якості.

Пунктом 5 договору визначено, що товар, який поставляється повинен відповідати державним стандартам України та технічним умовам і підтверджується сертифікатом якості або іншими документами, які є необхідними для товару даного виду. Пунктами 5.2, 5.3 договору узгоджені якісні характеристики товару, який передається та визначено, що показники є дійсними на момент підписання договору.

Крім того, між сторонами погоджено, що приймання кожної партії поставленого товару здійснюється матеріально відповідальною особою покупця за масою, встановленою на вагах покупця у присутності особи, що поставила товар, та за якістю визначеною виробничо-технічною лабораторією покупця (п. 5.4 договору).

Разом з тим, як вже було зазначено вище, умовами п.п. 6.2, 6.3, 6.6 договору визначено, що претензії за кількістю та якістю товару можуть бути заявлені покупцем в момент прийняття товару. У випадку виникнення розбіжностей даних за кількістю чи/або якістю товару, отриманого покупцем, покупець проводить приймання товару за правилами Інструкції № П-6, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.07.1965 та Інструкції № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.1966. У випадку виявлення невідповідності товару за якістю, кількістю, асортиментом або іншим вимогам товару, покупець повідомляє про це постачальника шляхом направлення відповідної рекламації засобами факсимільного або електронного звязку з обовязковим підтвердженням про отримання даної рекламації постачальником у день її отримання, в якій вказується перелік та характеристики товару, в якому виявлено невідповідність за якістю, кількістю або асортиментом.

Відповідачем за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не надано жодного доказу на підтвердження того, що він відмовився від приймання товару, у звязку з відсутністю сертифікатів якості, або звертався до позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) за отриманням сертифікатів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом, згідно з видатковими накладними, поставлено відповідачу за первісним позовом товар, а останнім такий товар прийнятий, по якості та кількості без зауважень, уповноваженою особою.

Крім того, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, наданих як представниками позивача за первісним позовом так і за зустрічним позовом, вбачається, що ТОВ «Компанія Агромарс» здійснило повне погашення заборгованості, з яких, зокрема, вбачається, що погашення заборгованості здійснювалось відповідачем за первісним позовом, вже під час порушення провадження у справі № 911/539/17. Таким чином, здійснивши оплату отриманого товару, відповідачем за первісним позовом підтверджений факт отримання товару по якості, без зауважень та фактично визнаний обовязок щодо оплати отриманого товару.

Разом з тим, твердження позивача за первісним позовом про ненадання останньому рахунків на оплату не може братися судом, в доказ вимог або заперечень, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Основною умовою продажу товарів є укладення відповідного договору в письмовій чи усній формі, однією з істотних умов договору і, як наслідок, свідченням його укладення є узгодження ціни товару. При цьому на покупця покладається обовязок оплатити вартість товару в обумовлені строки і обумовленим способом. Відсутність рахунка не може розглядатися як порушення ведення бухгалтерського чи податкового обліку, тим паче, якщо банківські реквізити сторін вказуються при укладені договору.

Оскільки п. 7.2 договору визначено, що розрахунок за товар здійснюється на умовах оплати 100 % вартості поставленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару покупцю, а отже, у цьому випадку підставою виникнення у відповідача обов'язку оплатити товар, а у позивача право вимоги оплати такого товару, має випливати не з виставленням рахунку на оплату товару, а факту передачі товару, підтвердженого відповідними документами.

В цьому випадку факт передачі товару, підтверджений наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними представниками сторін в двосторонньому порядку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно з ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після надання позивачем за первісним позовом заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідачем за первісним позовом, сплачено в рахунок погашення заборгованості 410405,00 грн., про що надані платіжні доручення № 2612 від 31.03.2017, № НОМЕР_1 від 05.04.2017 та № 10842 від 10.05.2017, а отже провадження у справі, в частині позовних вимог про стягнення 410405,00 грн. заборгованості підлягає припиненню, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Крім того, суд розглянувши разом вимогу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» щодо зобовязання товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» вчинити певні дії, дійшов висновку про відсутність з боку відповідача за зустрічним позовом істотних порушень умов договору, а відтак, зустрічні позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню судом.

Разом з тим, позивач за первісним позовом, надаючи заяву про зменшення розміру позовних вимог просив суд, у звязку із неналежним виконання відповідачем за первісним позовом умов договору щодо своєчасної оплати отриманого товару, стягнути з останнього 90218,58 грн. пені та 9666,39 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 29.11.2016 по 03.04.2017.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Умовами п. 8.3.1 договору визначено, що за порушення строків оплати вартості товару, покупець сплачує, на вимогу постачальника, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожний день прострочення від вартості неоплаченого товару. Пеня нараховується протягом 10 років з дня наступного за днем порушення покупцем свого зобовязання. До закінчення спливу 10 років нарахування пені припиняється лише в наслідок виконання зобовязання покупцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення пені та 3 % річних, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Таким чином, суд зазначає, що в розрахунок пені та 3 % річних, позивачем безпідставно включений до періоду прострочення день оплати заборгованості, а отже за вірним розрахунком суду з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» підлягають стягненню пеня у розмірі 89459,75 грн. та 3 % річних у розмірі 9590,45 грн., розрахована судом за вірно взятий період.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, за первісним позовом, який задоволений частково покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам, а за зустрічним позовом на позивача за зустрічним позовом.

Крім того, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача 20000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, оплата послуг адвоката входить до складу судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру», дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

При розгляді питання щодо віднесення вказаної суми витрат на оплату послуг адвоката у судові витрати у даній справі, судом враховано пункт 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» стосовно того, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій, а у разі неподання відповідних документів - у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності, можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування названих витрат, не повинен бути неспіврозмірним, тобто, явно завищеним.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 20000,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені, оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів позивач звернувся за послугами до адвоката ОСОБА_1, про що свідчить укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» та адвокатом ОСОБА_1 ОСОБА_3 про надання адвокатських послуг № 7/17-г від 02.03.2017. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що адвокат ОСОБА_5 діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4785 від 28.02.2017. При цьому, до матеріалів справи, в якості доказів понесення товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» витрат на оплату послуг адвоката надані копії квитанцій № 7/17-1/1 від 25.04.2017 на суму 10000,00 грн. та № 7/17-1/2 від 27.04.2017 на суму 10000,00 грн., а також акт приймання-передачі отриманих адвокатських послуг від 25.04.2017, за яким вартість послуг наданих адвокатом, становить 20000,00 грн.

Так, адвокат ОСОБА_5 брав участь в судових засіданнях 15.03.2017, 03.04.2017, 19.04.2017, 28.04.2017, 17.05.2017, надавав заяву про зменшення розміру позовних вимог, разом із розрахунком, готував довідки про стан заборгованості від 19.04.2017 та від 28.04.2017, письмові пояснення від 28.04.2017, клопотання від 28.04.2017 щодо стягнення витрат на послуги адвоката. Разом з тим, судом було досліджено, що сама позовна заява підписана, а додані до позовної заяви докази, завірені підписом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» ОСОБА_6 Поміж тим, суду, на виконання вимог ухвали від 24.02.2017 надані довідки від 06.03.2017 також завірені директором ТОВ «Компанія «Аланта».

Інший обсяг наданих адвокатом послуг та кількість часу витраченого ним на виконання своїх зобовязань саме у цій справі з документів, наявних в матеріалах справи, встановити не можливо, а будь-яких інших належних доказів, до матеріалів справи не надано.

На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги щодо відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката частково в сумі 10000,00 грн., виходячи з реального обсягу наданих адвокатом юридичних послуг та з урахуванням часткового задоволення вимог за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аланта» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, оф. 109/1, 5) 89 459 (вісімдесят девять тисяч чотириста пятдесят девять) грн. 75 коп. пені, 9 590 (девять тисяч пятсот девяносто) грн. 45 коп. 3 % річних, 7 641 (сім тисяч шістсот сорок одну) грн. 83 коп. судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

Видати наказ.

3. Провадження у справі в частині вимог за первісним позовом про стягнення 410405,00 грн. припинити.

4. В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовити.

5. В задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовити повністю.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 01.06.2017

Суддя О.О. Христенко