РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа №910/2738/17

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК"

До Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби

спеціального зв'язку та захисту інформації України

Про стягнення 1 033 500 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Мазур В.О. ( дов. № 971 ВІД 27.12.2016)

від відповідача: Злотківська І.Г. (дов. від 19.04.2017)

В судовому засіданні 06.06.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення 1 033 500 грн.

Позовні вимоги мотивовані недотриманням відповідачем умов генеральної угоди від 03.01.2007 № 1-7/К в частині доставки на адресу Харківської обласної дирекції Позивача цінного відправлення з оголошеною цінністю 1 033 500,00 грн. у зв'язку з його втратою відповідачем при озброєному нападі, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача збитків в розмірі оголошеної цінності відправлення в сумі 1 033 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2738/17 та призначено її розгляд на 24.04.2017 року.

У зв'язку із неможливістю здійснення правосуддя суддею Пригуновою А.Б. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/2738/17.

За результатом повторного автоматичного розподілу справу передано судді Лиськову М.О.

03.04.2017 ухвалою Господарського суду міста Києва суддя Лиськов М.О. прийняв до свого провадження справу № 910/2738/17 та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 19.04.2017.

19.04.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.05.2017.

В судове засідання, призначене на 10.05.2017, з'явились представники сторін.

10.05.2017 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 24.05.2017.

Ухвалою суду від 24.05.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 06.06.2017.

В судовому засіданні, призначеному на 06.06.2017, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у відзиві.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2007 між Головним управлінням Державної фельд'єгерської служби, найменування якої було змінено на Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (виконавець, відповідач) та Акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" (замовник, позивач) було укладено генеральну угоду №1-7/К (далі-Договір).

Відповідно до п. 1. Договору виконавець організовує і забезпечує доставку відправлень з оголошеною цінністю та нецінних відправлень замовника (далі - відправлення) на умовах, вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується виконавцем.

За змістом п.п. 2.1 - 2.2 Договору виконавець забезпечує доставку відправлень замовника на адресу юридичних осіб з м. Києва в обласні центри України та до міст Сімферополь, Севастополь, Ялта АР Крим. Приймання відправлень здійснюється у приміщенні замовника з 09:00 до 13:00 та з 14:00 до 16:00 в робочі дні тижня, за замовленням, зробленим напередодні, з виїздом офіцера фельдзв'язку автотранспортом підрозділів виконавця.

Згідно п. 2.4 Договору, термін доставки відправлень по території України від позивача до одержувача становить не більше ніж 2 доби (не враховуючи день приймання відправлення відповідачем, а також вихідні і святкові дні).

Відповідно до п. 3.3. Договору, на відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми (додаток №2). Перший та другтй примірники реєстру подаються разом з відправленням виконавцю, а третій з підписом і печаткою виконавця залишається у замовника. При оформленні реєстру замовник повинен вказувати номер цього договору.

Упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього, на упаковці відправлень замовником вказується повна і точна адреса, а по можливості і номер телефону одержувача (п.3.2, 3.4 Договору)

Положеннями п. 3.5 Договору передбачено, що до пересилки не приймаються: відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, небезпечні матеріали (вибухівка, отрута, речовини які розплавляються, різного роду гази та інше), вибухові пристрої, речовини і матеріали, які можуть самозайматись, радіоактивні, інфекційні речовини, тварини, комахи, продукти харчування, холодна та вогнепальна зброя, наркотики та пристосування для їх використання, а також інші предмети і речовини заборонені для пересилки переліком складеним державним комітетом зв'язку та інформатизації України і затвердженим КМУ.

Відповідач залишає за собою право в присутності представника позивача провести перевірку відповідності укладеного вимогам Закону України "Про зв'язок".

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від замовника відправлення в межах оголошеної цінності; відповідальність відповідача перед позивачем за збереження відправлень починається з моменту прийому їх у встановленому порядку від позивача і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням. Відповідач відповідає за кількість місць вказаних у реєстрі, а також за цілісність упаковки, печаток і пломб замовника.

Замовник, у свою чергу, відповідає за вміст відправлення відповідно до п.3.5 Договору, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси (п. 5.2.1. Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 64 Цивільного кодексу України.

Так уповноваженим працівником позивача за реєстром від 23.11.2016 № 161 на відправлення направлені через Державну фельд'єгерську службу України було видано, а відповідальним працівником відповідача прийнято два цінні відправлення з метою організації та забезпечення їх доставки адресатам. Зокрема за зазначеним реєстром було передано цінне відправлення для доставки до Харківської обласної дирекції позивача, за оцінкою, зазначеною в реєстрі - 1 033 500,00 грн.

Зазначене вище відправлення було передано позивачем та прийнято відповідальним працівником відповідача без зауважень щодо вмісту та/або невідповідності заявленої оголошеної цінності вмісту відправлення, про що свідчить відтиск печатки відповідача та підпис його відповідальної особи на примірнику реєстру № 161 від 23.11.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, цінне відправлення, адресоване Харківській обласній дирекції позивача не було доставлене відповідачем за місцем призначення, у зв'язку з втратою при нападі на військовослужбовців Відділу УФЗ Держспецзв'язку в м.Харкові.

Листом вих. №63/07-2091 від 25.11.2016 відповідача повідомлено позивача про те, що 24.11.2016 було здійснено напад невідомих осіб на військовослужбовців Відділу УФЗ Держспецзв'язку в м. Харкові, які виконували доставку міським фельд'єгерським маршрутом у рамках реалізації Договору від 03.01.2007 № 1-7/К, внаслідок чого було викрадено цінності ПАТ КБ "Правекс-Банк", які направлялись з м. Києва до Харківської ОД ПАТ КБ "Правекс-Банк". Відомості про надзвичайну подію внесено до ЄРДР за № 0000292.

Спір між сторонами даного судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем умов Договору у вигляді невиконання обов'язку із доставки цінного відправлення позивача адресованого Харківській обласній дирекції позивача, з оголошеною цінністю 1 033 500, грн. у зв'язку з його втратою при нападі, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача збитків в розмірі оголошеної цінності відправлення в сумі 1 033 500,00 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" (далі - Закон 3475) державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв'язку, Національної системи конфіденційного зв'язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв'язку спеціального призначення, урядового фельд'єгерського зв'язку, а також інших завдань відповідно до закону.

Приписами ст. 5 Закону 3475 встановлено, що до загальної структури державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України входить, зокрема, головне управління та підрозділи урядового фельд'єгерського зв'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону 3475 визначено, що головне управління та підрозділи урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України призначені для організації і забезпечення урядовим фельд'єгерським зв'язком Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, державних органів, органів місцевого самоврядування, органів військового управління та інших юридичних осіб відповідно до законодавства.

З аналізу вказаних вище норм Закону 3475 вбачається, що здійснення організації і забезпечення урядовим фельд'єгерським зв'язком державних органів на договірних засадах є законодавчо встановленим завданням відповідача, а також надано право надання юридичним особам платних послуг відповідно до закону.

Пунктом 3.5 Договору сторонами спору визначено чіткій перелік відправлень, які не приймаються до пересилки. При цьому відповідач залишає за собою право в присутності представника позивача провести перевірку відповідності укладеного.

Правила надання послуг поштового зв'язку, які затверджені постановою КМУ від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила) визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, а не послуг зв'язку спеціального призначення, враховуючи статус та повноваження адміністрації держспецзв'язку.

Пунктом 32 Правил визначено також визначено перелік заборонених до пересилання відправлень.

При цьому п. 34 Правил визначає, що у разі виявлення у внутрішніх поштових відправленнях предметів і речовин, які заборонені для пересилання, оператор поштового зв'язку повертає їх відправнику або вживає заходів до їх вилучення в установленому порядку.

Пунктом 1 положення про адміністрацію державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого постановою КМУ від 03.092014 N 411, визначено, що адміністрація державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (адміністрація держспецзв'язку) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій і користування радіочастотним ресурсом України.

Адміністрація держспецзв'язку є:

центральним органом виконавчої влади в галузі зв'язку (крім прав та обов'язків, пов'язаних із реалізацією функцій у сфері надання послуг поштового зв'язку загального користування);

спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації.

Правила визначають порядок надання послуг саме поштового зв'язку, а не зв'язку спеціального призначення - фельд'єгерського зв'язку.

Таким чином до даних правовідносин не можуть бути застосовані нормативно-правові акти, що стосуються надання послуг поштового зв'язку, які надаються всім користувачам відповідно до Правил, враховуючи статус і повноваження адміністрації держспецз'вязку, який є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах організації спеціального зв'язку.

Положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з нормами ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

При цьому, на особу, яка порушила зобов'язання покладається обов'язок доведення відсутності своєї вини (ст. 614 Цивільного кодексу України), а розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором (ст. 623 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування відсутності вини у заподіянні збитків відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів підтвердження вмісту вкладеного відправлення на оцінену суму, доказів нестачі банку грошових коштів, а також про відсутність відповідальності відповідача за вміст відправлення.

Проте, ці доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи наявність в матеріалах справи документів, які підтверджують погодження сторонами спору оціненої вартості відправлення вміст відправлення на суму 1 033 500,00 грн. (реєстр №161 від 23.11.2016)

В свою чергу, матеріальна відповідальність відповідача у випадку втрати відправлень в розмірі фактично втрачених цінностей встановлена в п. 6.1.3 укладеного між сторонами спору Договору.

Посилання відповідача на положення Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні було затверджено постановою правління НБУ від 14.02.2007 N 45 судом відхилені, оскільки правовідносини між сторонами спору виникли в 03.01.2007, тоді як вказану інструкцію затверджено постановою правління НБУ від 14.02.2007 N 45, яка, в свою чергу, втратила чинність 31.03.2017 відповідно до постанови правління НБУ від 31.03.2017 року N 29.

Крім того, правовідносини між сторонами спору є цивільно-правовими, які регулюються нормами цивільного законодавства, а не положеннями Інструкцї з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 1 033 500,00 грн. у вигляді розміру оголошеної цінності відправлення, яке було втрачено відповідачем на виконання умов укладеного між сторонами спору Договору підлягають задоволенню повністю, оскільки матеріальна відповідальність відповідача у випадку втрати відправлень в розмірі фактично втрачених цінностей прямо встановлена в п. 6.1.3 Договору. Крім того, державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації. При цьому саме до повноважень даного органу віднесено організацію перевезення цінних відправлень.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 19; ідентифікаційний код 14292513) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 9/2; ідентифікаційний код 14360920) збитки в сумі 1 033 500 грн. 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 15 502 грн. 50 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 09.06.2017

Суддя М.О. Лиськов