Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" червня 2017 р. Справа № 906/259/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 05.01.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 13.04.17р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь" ( м. Новоград-Волинський)

про стягнення 324516,45 швейцарських франків (станом на 20.03.2017 складає 8764333,56 грн - заборгованість по кредиту і процентам) та пені в сумі 1004993,38 грн

Господарським судом розглядається позов ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Промінь" про стягнення 324516,45 швейцарських франків (станом на 20.03.2017 складає 8764333,56 грн - заборгованість по кредиту і процентам) та пені в сумі 1004993,38 грн.

Ухвалою від 27.03.2017 господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду, зобов'язав сторін виконати вимоги резолютивної частини ухвали суду.

Ухвалою від 24.05.2017 господарський суд продовжив строк вирішення спору по 08.06.2017, розгляд справи відклав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог усно заперечив, в т. ч. з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, у зв'язку з чим заявив клопотання про їх застосування судом. Наполягає на залишенні позову без розгляду за п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України з підстав, викладених у заяві від 15.05.2017.

Позивач у надісланих до суду письмових поясненнях від 24.05.2017 вказує, що пред'явив позов до відповідача без пропуску 3х річного строку позовної давності, оскільки останній спливає з закінченням строку виконання зобов'язання, а саме 07.05.2021, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, однак таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

В процесі розгляду справи суд ухвалив висновки щодо розгляду заяви про застосування строку позовної давності викласти в мотивувальній частині рішення суду.

Що стосується заяви відповідача від 15.05.2017 про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, то господарський суд зазначає, що відповідно до вищевказаного пункту статті Закону, на застосуванні якого наполягає представник відповідача, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як вважає представник відповідача, Новоград-Волинський міськрайонний суд, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, є тим органом, який діє в межах своєї компетенції, розглядаючи господарський спір між позивачем та відповідачем щодо виконання кредитного договору № 0 від 07.05.2007 у цивільній справі № 285/2344/15-ц, порушеній 24.06.2015.

Водночас для господарського суду Житомирської області, як це імперативно передбачає ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим, а невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Так, правова позиція Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України щодо застосування статті 16 ЦПК України про те, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, є такою:

- згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою;

- відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства;

- абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом;

- оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства (відповідна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 02.03.2016 у цивільній справі № 6-224цс16, № в реєстрі 56254242, від 02.03.2016 у цивільній справі № 6-2307цс15, № в реєстрі 56309753; від 01.07.2015 у цивільній справі № 6-745ц15, № в реєстрі 46078587).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 15 цього Кодексу справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Зважаючи на положення статті 12 ГПК України та статті 16 ЦПК України, щодо застосування якої Верховним Судом України надано правові висновки, спір між двома юридичними особами щодо виконання кредитного договору підвідомчий та територіально підсудний господарському суду Житомирської області і підлягає розгляду за правилами ГПК України.

Звідси суд зазначає про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача від 15.05.2017 про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промінь" (далі - відповідач) кредитного договору № 0 від 07.05.2007, позивач надав відповідачу кредит в сумі 410218,00 швейцарських франків на строк до 07.05.2018 (а. с. 10 -18, 46).

Згідно з п. 1.1 кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу, а останній, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 410218,00 швейцарських франків у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1704692,77 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору.

Відповідно до пп. 1.2.2 кредитного договору відповідач у будь-якому випадку зобов'язався повернути кредит у повному обсязі - в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до даного договору), але в будь-якому випадку не пізніше 07.05.2018.

Згідно з пп. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.4, 1.3.5 кредитного договору за використання кредитних коштів за цим договором було встановлено процентну ставку в розмірі 8,99% річних. Сторони погодили, що такий самий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу відповідача за договором. Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. Відповідач зобов'язався сплачувати проценти у строк з 01 по 07 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

10.03.2009 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0 від 07.05.2007, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту за договором. Інші умови договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій додатковій угоді, залишено без змін (а. с. 19 - 22).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником відповідача, з квітня 2013 року відповідач припинив проводити погашення заборгованості по кредитному договору за тілом кредиту. Останній платіж в сумі 1200,00 швейцарських франків було здійснено 27.03.2013.

Як доводить позивач та заперечує представник відповідача, останній платіж за процентами в сумі 950,00 швейцарських франків було здійснено 22.01.2014.

У відповідності до п. 5.5 кредитного договору, у випадку порушення відповідачем термінів повернення кредиту (основної суми боргу) та/або термінів сплати плати за кредит строком більш ніж на п'ять календарних днів, позивач має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за цим договором в порядку, визначеному розділом 11 договору.

За приписами п. 11.1 кредитного договору, у випадку настання обставин, передбачених п. 5.5 договору, банк (позивач) має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього договору, при цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з дати отримання позичальником (відповідачем) відповідної письмової вимоги банку. В цьому випадку відповідач зобов'язався достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений банком заново термін в повному обсязі. В будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги відповідачу.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 26.03.2014 позивачем з дотриманням порядку, встановленого п. 11.1 кредитного договору, було направлено відповідачу вимогу від 21.03.2014 вих. № 30-11/10771 щодо погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 54604,91 швейцарських франків та сплати нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 8358,34 швейцарських франків (надалі - прострочена заборгованість) не пізніше 14 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (а. с. 23 - 25).

Одночасно у вимозі від 21.03.2014 вих. № 30-11/10771 позивач довів до відома відповідача, що у разі непогашення простроченої заборгованості, вимагатиме виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, а саме сплати заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, та нарахованих процентів, що разом становило 230469 швейцарських франків 25 сантимів. Водночас при умові погашення суми простроченої заборгованості, вимога про безстрокове повернення кредиту автоматично втрачає чинність.

Судом встановлено, що вимогу від 21.03.2014 вих. № 30-11/10771 про погашення простроченої заборгованості було отримано представником відповідача 31.03.2014.

Проте у наданий позивачем 14 - денний строк по 14.04.2014 включно, відповідач прострочену заборгованість не погасив.

Отже з вказаної дати - 14.04.2014 для відповідача вважається таким, що настав термін повернення непростроченої суми кредиту в повному обсязі, а саме 160934,00 швейцарських франків, а не за графіком.

Щодо простроченої заборгованості, то до моменту пред'явлення вимоги від 21.03.2014 вих. № 30-11/10771 про її погашення, строки виконання зобов'язання з погашення чергових платежів по тілу кредиту та процентів застосовувались відповідно до погодженого сторонами графіку.

В свою чергу, позивач доводить, що заборгованість відповідача по кредиту станом на дату звернення з цим позовом до господарського суду становить 222110,91 швейцарських франків, у числі якої прострочена сума становить 176186,91 швейцарських франків і процентам загалом на суму 102405,54 швейцарських франків, разом - 324516,45 швейцарських франків, що в еквіваленті станом на 20.03.2017 складає 8764333,56 грн.

Пунктом 7.1 кредитного договору сторони погодили, що за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, позивач має право вимагати від відповідача додатково сплатити позивачу пеню в наступному порядку, а саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом "факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що за неналежне виконання відповідачем зобов'язань, визначених умовами кредитного договору №0 від 07.05.2007, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню.

Згідно з розрахунків позивача розмір пені за порушення терміну погашення кредиту становить 643315,11 грн (в еквіваленті станом на 20.03.2017 - 23819,99 швейцарських франків), пені за порушення терміну сплати нарахованих процентів - 361678,27 грн (в еквіваленті станом на 20.03.2017 - 13391,84 швейцарських франків), а разом - 1004993,38 грн (в еквіваленті станом на 20.03.2017 - 37211,83 швейцарських франків) (а. с. 44). Пеня нарахована на залишок простроченої заборгованості за кредитом та процентами станом на 20.09.2016 за період з 20.09.2016 по 20.03.2017 включно.

Суд зазначає, що право позивача на нарахування пені передбачено умовами кредитного договору та нормами чинного законодавства (ст. ст. 549, 611 ЦК України, ст. 230 ГК України). Звідси суд констатує наявність обов'язку у відповідача провести оплату обґрунтовано нарахованих санкцій, однак вказує, що їх розмір має бути приведений у відповідність із вимогами закону щодо порядку та строків їх нарахування.

Аналогічно суд вважає обґрунтовано заявленими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача кредиту та процентів, строк повернення яких вважається таким, що настав достроково, однак зазначає, що їх сума має бути обрахована з урахуванням правил застосування строку позовної давності, заявленої відповідачем, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів згідно з графіком погашення кредиту (у редакції затвердженій додатковою угодою № 1 від 10.03.2009 до кредитного договору № 0 від 07.05.2007).

Графіком погашення кредиту, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Крім того, судом установлено, що відповідач отримав письмову вимогу позивача від 21.03.2014 вих. № 30-11/10771 про погашення простроченої заборгованості по процентам та кредиту, згідно з якою позивач скористався своїм правом, передбаченим п. 5.5 кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання непрострочених зобов'язань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного їх погашення 14 день з дня отримання відповідної письмової вимоги, тобто 14.04.2014 (включно) (а. с. 23 - 25).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 4.1) відповідач зобов'язався здійснювати повернення отриманого кредиту, сплату нарахованих процентів, комісій та інших платежів у порядку та терміни, встановлені договором.

Підпунктом 1.2.2 кредитного договору унормовано, що терміни повернення кредиту встановлені графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до договору.

У висновках Верховного Суду України наведених у постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14 вказано, що оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовою кредитного договору від 07.05.2007 № 0 погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись відповідачем частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів до визначеної позивачем дати дострокового погашення кредиту в цілому (14.04.2014) необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань у межах трирічного строку позовної давності, оскільки інший термін позовної давності сторони в кредитному договорі не обумовили.

У зв'язку з наведеним твердження позивача про початок перебігу позовної давності з визначеної кредитним договором дати закінчення його дії ґрунтується на неправильному трактуванні норм матеріального права та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, які свідчать про те, що позивач скористався своїм правом, передбаченим п. 5.5 кредитного договору, на зміну терміну повернення кредиту та плати за нього, встановивши строк погашення кредиту, згідно з направленої вимоги від 21.03.2014, достроково для іншої частини кредиту - непростроченої.

Як зазначено в п. 1.12 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК на господарський суд покладено обов'язок з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимально.

Враховуючи викладене, для стягнення з відповідача простроченої заборгованості вимогу від 21.03.2014 вих. № 30-11/10771 щодо погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 54604,91 швейцарських франків та сплати нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 8358,34 швейцарських франків станом на 21.03.2014 сплинув строк позовної давності. Сплинув строк позовної давності і для чергового платежу за кредитом в сумі 3286,00 швейцарських франків, який мав бути сплачений 07.03.2014 та в сумі 3286,00 швейцарських франків, який мав бути сплачений 07.04.2014. Загалом за позовною давністю вважаються погашеними вимоги за тілом кредиту в сумі 61176,91 швейцарських франків.

Оскільки станом на 14.04.2014 у відповідача виник обов'язок достроково повернути кредит у розмірі 160934,00 швейцарських франків, на цю суму нараховуються проценти.

Позивач заявив до стягнення проценти в загальній сумі 102405,54 швейцарських франків. Суд визнає обґрунтованою суму лише 42412,94 швейцарських франків, (160934,00 х8,99%х1071/365(6). В іншій частині відмовляє як за спливом строку позовної давності , так і за необґрунтованістю нарахування у більшому розмірі, ніж визначено судом.

Не підлягає стягненню з відповідача 643 315,11 грн пені за прострочення сплати кредиту, оскільки право на її нарахування від суми неповернутого кредиту 160934,00 швейцарських франків припинилося 14.10.2014року за правилом ч. 6 ст. 232 ГК України, і навіть для остання дня нарахованої пені 14.10.14року сплинув річний строк позовної давності.

Враховуючи викладене, відповідно до здійсненого судом перерахунку заявлених вимог, які залишились не погашеними строком позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач, до стягнення з відповідача підлягає:

- сума неповернутого кредиту у розмірі 160934,00 швейцарських франків станом на 07.04.2014;.

- сума прострочених процентів у розмірі 42412,94 швейцарських франків, нарахованих за період з 15.04.2014 по 20.03.2017;

- сума пені по простроченим процентам в розмірі 361678,27 грн, нарахована в порядку передбаченому пп. 1.3.5 кредитного договору, з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового траншу за період з 08.04.2016 по 20.03.2017, з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та еквіваленту боргу по простроченим процентам станом на дату виникнення заборгованості по кожному платежу окремо, обрахованого за формулою: загальна сума боргу по кредиту (160934,00 ш.ф.) х 8,99 процентів, а саме:

з 08.04.2016 по 07.10.2016 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 389755,00 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.04.2016 - 26,939163) сума пені складає 66961,19 грн;

з 11.05.2016 по 10.11.2016 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 374276,37 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 11.05.2016 - 25,869308) сума пені складає 60763,67 грн;

з 08.06.2016 по 07.12.2016 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 373282,78 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.06.2016 - 25,800633) сума пені складає 57705,85 грн;

з 08.07.2016 по 07.01.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 367646,84 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.07.2016 - 25,411087) сума пені складає 55126,94 грн;

з 09.08.2016 по 08.02.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 365820,87 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 09.08.2016 - 25,284879) сума пені складає 53483,78 грн;

з 08.09.2016 по 07.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 398929,97 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.09.2016 - 27,573320) сума пені складає 56450,43 грн;

з 08.10.2016 по 20.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 382878,48 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.10.2016 - 26,463870) сума пені складає 48498,63 грн;

з 08.11.2016 по 20.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 379316,64 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.11.2016 - 26,217682) сума пені складає 38637,09 грн;

з 08.12.2016 по 20.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 372844,30 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.12.2016 - 25,770326) сума пені складає 29420,73 грн;

з 11.01.2017 по 20.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 387110,52 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 11.01.2017 - 26,756381) сума пені складає 20490,34 грн;

з 08.02.2017 по 20.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 391720,45 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.02.2017 - 27,075011) сума пені складає 12320,41 грн;

з 08.03.2017 по 20.03.2017 на суму боргу по простроченим процентам - 14467,97 ш.ф., що дорівнює 387214,80 грн (еквівалент 1,00 грн по відношенню до франка станом на 08.03.2017 - 26,763589) сума пені складає 3861,54 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу по кредиту та процентів до квітня 2014 року, а також суми пені по простроченому кредиту, суд вважає погашеними зі спливом строку позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Вимоги щодо стягнення суми простроченого кредиту та процентів, починаючи з квітня 2014 року по визначену позивачем у позовній заяві дату (20.03.2017), та пені по простроченим процентам, суд вважає обґрунтованими, однак вказує на помилковість здійснення позивачем порядку розрахунку суми неустойки (пені) по простроченим процентам за шість місяців, які передували моменту звернення із позовом до суду, оскільки останнє суперечить вимогам частини шостої статті 232 ГК України, про що зазначено в постанові ВСУ від 11.12.2012 у справі № 3-62гс12.

При цьому, суд зазначає, що допущення вказаних недоліків при розрахунку пені не вплинули на правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача її суми по простроченим процентам у розмірі 361678,27 грн, оскільки згідно з розрахунком суду, проведеним з урахуванням виправлених недоліків, розмір пені складає 503720,60 грн.

Враховуючи, що суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог без клопотання позивача та зважаючи, що заявлення пені у зменшеному розмірі є правом сторони, суд вважає вимогу позивача про стягнення на його користь 361678,27 грн пені по простроченим процентам обґрунтованою.

Судом встановлено, що представник відповідача в процесі розгляду справи позов в частині стягнення простроченої заборгованості та процентів, а також нарахованих штрафних санкцій заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню частково на суму простроченого кредиту у розмірі 160934,00 швейцарських франків, прострочених процентів у розмірі 42412,94 швейцарських франків та 361678,27 грн пені по простроченим процентам.

В іншій частині позову суд відмовляє з мотивів викладених вище.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь" (11700, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Житомирська, буд. 112, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, ):

- 160934,00 швейцарських франків заборгованості за кредитом;

- 42412,94 швейцарських франків заборгованості за процентами;

- 361 678,27 грн пені за прострочення сплати процентів;

- 87803,14 грн судового збору.

Видати наказ.

3. Відмовити у стягненні 61176,91 швейцарських франків заборгованості за кредитом, 59 992,60 швейцарських франків заборгованості за процентами, 643 315,11 грн пені за прострочення сплати кредиту.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.06.17

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (простою)