Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 29 травня 2017 року у справі №927/382/17

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/382/17

за позовом: Чернігівської районної ради Чернігівської області, вул.Шевченка, 48, м.Чернігів

до відповідача: Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, вул.Шевченка, 48, м.Чернігів

про стягнення 145608грн.20коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 начальника юридичного відділу, доручення від 26.01.2017 №01-03/73

від відповідача: ОСОБА_2 начальника юридичного відділу, довіреність від 07.11.2016 №02-15/2195

В судовому засіданні 29.05.2017 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 119324грн.33коп. боргу по оплаті спожитої теплової енергії, 5401грн.53коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 12.06.2015 по 31.03.2017, 20882грн.34коп. втрат від інфляції, обчислених за період з червня 2015 року по березень 2017 року.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобовязань по відшкодуванню витрат на комунальні послуги за орендоване майно, які виникли на підставі договору №45 про відшкодування витрат комунальних послуг Орендодавцю від 13.11.2014.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує та стверджує, що в позовній заяві позивач просить стягнути витрати за спожиту теплову енергію. Разом з тим, зазначає відповідач, згідно з умовами договору №45 віл 13.11.2014 орендар відшкодовує орендодавцю частину витрат на комунальні послуги лише за постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення, вивіз побутових відходів та їх знешкодження, експлуатаційні витрати. Відшкодування цих витрат здійснюється орендарем відповідно до актів наданих послуг.

В судовому засіданні, яке відбулось 29.05.2017, прийняли участь представники сторін.

Представником позивача подано в судовому засіданні заяву від 29.05.2017 про уточнення та зменшення розміру позовних вимог, яка ним підтримана в повному обсязі.

Як вбачається із змісту заяви про уточнення та зменшення розміру позовних вимог, позивач з посиланням на норми ст.22 Цивільного кодексу України та ст.225 Господарського кодексу України просить стягнути з відповідача збитки у вигляді боргу за теплову енергію, тим самим фактично змінивши предмет позову стягнення збитків замість заявленого у позовній заяві боргу.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі змінити підстави або предмет позову шляхом подання письмової заяви, але таким правом позивач може скористатись лише до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи, що судом розгляд справи по суті розпочато в судовому засіданні, яке відбулось 04.05.2017, тому заява позивача в частині зміни предмету позову судом до розгляду не приймається.

Крім того, в заяві про уточнення та зменшення розміру позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок перерахунку заборгованості сума боргу за теплову енергію зменшилась і становить 115734грн.55коп., а також зменшились і суми трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, які становлять 5252грн.82коп. і 20241грн.66коп. відповідно. В звязку з чим позивач також заявляє про зменшення розміру позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що в силу приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, дії позивача по зменшенню розміру позовних вимог не суперечать законодавству, не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, заява підписана представником позивача в межах наданих йому повноважень, тому суд приймає заяву в частині зменшення розміру позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

З огляду на прийняття судом до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог позовні вимоги полягають у стягненні з відповідача 115734грн.55коп. боргу за теплову енергію, 5252грн.82коп. трьох процентів річних та 20241грн.66коп. інфляційних витрат.

У звязку із задоволенням клопотань сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2014 року між Чернігівською районною радою та Чернігівською районною державною адміністрацією укладено договір оренди №23 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Чернігівського району та перебуває в управлінні Чернігівської районної ради (далі по тексту договір оренди №23).

Відповідно до розділу 1 вказаного договору Чернігівська районна рада (орендодавець за договором, позивач у справі) передає, а Чернігівська районна державна адміністрації (орендар за договором, відповідач у справі) приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення в будівлях, що є обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ Чернігівського району та перебувають в оперативному управлінні районної ради, які знаходяться за адресою: м.Чернігів, вул.Шевченка, 48. Згідно з п.1.1.1 договору оренди №23 в оренду передаються приміщення з 28 кімнат чотирьохповерхової будівлі, загальною площею (з урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі в загальну) 928,4кв.м, корисною площею 482,5кв.м, та приміщення з двох кімнат, розташованих на першому та другому поверхах двоповерхової будівлі загальною площею (урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі в загальну) 101,16кв.м, корисною площею 75,9кв.м, що не мають окремого входу, та гаражі площею 91,2кв.м.

В п.2.1. договору оренди №23 зазначено, що приміщення забезпечені централізованим електро-, тепло-, водопостачанням, підключені до каналізації.

Згідно з умовами, викладеними у пунктах 3.1., 3.2. договору оренди №23, орендна плата визначена як платіж у грошовій формі, який орендар вносить орендодавцю незалежно від наслідків діяльності орендаря та сплачується за весь термін фактичного користування майном, що визначається на підставі акту приймання-передачі в оренду та акту приймання-передачі майна з орендного користування. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за землю, податок на додану вартість.

Відповідно до абз.1 п.10.1. договору оренди №23 договір діє з 02.10.2014 по 31.12.2014 відповідно.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору оренди №23 від 24.10.2014, договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Аналіз умов вказаного договору оренду №23 від 24.10.2014 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини оренди, які регулюються параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України та главою 58 Цивільного кодексу України.

Крім того, враховуючи, що передане в оренду за договором оренди №23 від 24.10.2014 нерухоме майно є обєктом комунальної власності, до спірних відносин також підлягають застосуванню норми спеціального щодо даного виду правовідносин Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Обовязок складання сторонами акту приймання-передачі майна передбачається у пунктах 2.1., 2.3., 2.4. договору оренди №23.

На виконання приписів законодавства та умов договору оренди №23 сторонами 24 жовтня 2014 року складено та підписано Акт прийняття-передачі в оренду майна спільної власності територіальних громад сіл та селищ Чернігівського району, розташованого за адресою м.Чернігів, вул.Шевченка, 48, який свідчить про передачу позивачем та прийняття відповідачем в строкове платне користування нерухомого майна приміщень з 28 кімнат чотирьохповерхової будівлі, загальною площею (з урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі в загальну) 928,4кв.м, корисною площею 482,5кв.м, та приміщення з двох кімнат, розташованих на першому та другому поверхах двоповерхової будівлі загальною площею (урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі в загальну) 101,16кв.м, корисною площею 75,9кв.м, що не мають окремого входу, та гаражі площею 91,2кв.м (а.с.77).

До того ж факт передачі позивачем у строкове платне користування відповідачу обєкта оренди не заперечувався сторонами й в ході розгляду справи.

Тобто матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт виконання позивачем зобовязань за договором оренди №23 в частині передачі відповідачу визначеного в договорі майна.

Як встановлено судом вище, сторонами в договорі оренди №23 передбачено, що до орендної плати не входить, зокрема, плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат.

Разом з тим, у звязку із виконанням умов договору оренди нерухомого майна №23 від 24.10.2014, між сторонами укладено договір №45 від 13.11.2014 про відшкодування витрат комунальних послуг Орендодавцю (далі за текстом договір №45), відповідно до умов якого відповідач (орендар за договором №45) відшкодовує позивачу (орендодавцю за договором) відповідно до займаної площі частину витрат за комунальні послуги за постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення, вивіз побутових відходів та їх знешкодження, експлуатаційні витрати.

Згідно з розділом 3 договору № 45 відшкодування витрат орендодавця, повязаних з комунально-експлуатаційними витратами за поточний місяць оренди, здійснюється орендарем відповідно до актів наданих послуг. Вартість витрат за використані послуги визначається пропорційно орендованій площі (п.3.1.). Оплата за надані послуги проводиться впродовж семи днів після підписання актів наданих послуг шляхом перерахування орендарем грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (п.3.2.).

В позовній заяві, яка розглядається в межах даної справи, позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору №45 не сплатив за спожиту ним теплову енергію за період з 01.11.2014 по 13.04.2015, внаслідок чого за ним, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, утворилась заборгованість в сумі 115734грн.55коп.

Отже, предметом спору по даній справі є невиконання, за твердженням позивача, відповідачем своїх, передбачених договором №45, зобовязань по відшкодуванню фактичних витрат за спожиту теплову енергію.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам, суд виходить з такого:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Аналогічним чином визначається поняття зобовязання і в ст.173 Господарського кодексу України.

Підставами виникнення цивільних та/або господарських зобовязань є юридично значимі факти дії та події, з яким закон повязує настання певних правових наслідків.

Так, згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Крім того, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування та з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із ч.1 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Аналіз змісту договору №45 від 13.11.2014 про відшкодування витрат комунальних послуг Орендодавцю свідчить, що в ньому міститься виключний перелік комунальних послуг, частину витрат по яких відповідач зобовязувався відшкодовувати позивачу, а саме: за постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення, вивіз побутових відходів та їх знешкодження, експлуатаційні витрати.

Умова щодо обовязку відповідача відшкодовувати позивачеві витрати за теплоенергію в договорі №45 відсутня.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач будь-яких доказів внесення змін та доповнень до договору №45 щодо відшкодування відповідачем позивачу витрат за теплоенергію суду не надав. Клопотання в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України про витребування відповідних доказів ним не подавались.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача зобовязання на підставі договору №45 від 13.11.2014 відшкодовувати позивачу витрати за теплоенергію.

За змістом ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Отже, приймаючи до уваги, що договором №45 від 13.11.2014 про відшкодування витрат комунальних послуг Орендодавцю, не передбачається обовязок відповідача сплачувати позивачу витрати за теплоенергію, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплоенергію є безпідставними.

За таких обставин в задоволенні позову частині стягнення 115734грн.55коп. боргу за теплову енергію належить відмовити.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України обовязок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми виникає у боржника лише у разі прострочення виконання грошового зобовязання.

Оскільки матеріалами справи не підтверджуються наявність у відповідача грошового зобовязання по сплаті позивачу сум відшкодування витрат за спожиту теплоенергію в орендованих приміщеннях, тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5252грн.82коп. трьох процентів річних і 20241грн.66коп. інфляційних втрат є безпідставними та необгрунтованими, а тому в їх задоволенні має бути відмовлено.

З огляду на вищевикладене в позові відмовляється повністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, тому судовий збір повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.173, 283 Господарського кодексу України, ст.11, 14, 509, 625, 759, 795 Цивільного кодексу України, ст.22, 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 02 червня 2017 року.

Суддя Т.Г. Оленич