Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" травня 2017 р. Справа № 906/293/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 25.04.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність б/н від 11.05.2017 (брав участь в судовому засіданні 11.05.2017); ОСОБА_3 - довіреність №148 від 29.05.2017;

в порядку ст.30 ГПК України, в судовому засіданні брала участь ОСОБА_4 - головний бухгалтер ПП "Проспер"

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Захід"

до Приватного підприємства "Проспер"

про стягнення 296830,13грн

В порядку ст.77 ГПК України, в судовому засіданні 11.05.2017 оголошувалась перерва до 30.05.2017.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 296906,61грн, з яких: 233575,28грн основного боргу, 41298,75грн пені, 22032,58грн інфляційних втрат.

В засіданні суду 11.05.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовольнити позов. Надав заяву від 11.05.2017 про долучення до матеріалів справи документів, які витребовувались ухвалою суду від 05.04.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що поставка товару відбулася через 2 місяці, після 100% оплати замовленого товару на підставі виставленого рахунку, проте в накладній була вказана збільшена сума, за відсутності на це згоди покупця.

У відповідності до ст.77 ГПК України, у зв'язку з неможливістю вирішення спору в засіданні 11.05.2017, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 30.05.2017.

22.05.2017 на адресу суду надійшла заява позивача від 19.05.2017 №28/05/17 (вх.№02-44/469/17) про зменшення позовних вимог (а.с.89-91), відповідно до якої позивач зазначив про виявлену помилку у нарахуванні інфляційних. Тому, навівши в заяві новий розрахунок інфляційних за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року включно, позивач просить стягнути з відповідача 21956,10грн інфляційних. У зв'язку з чим позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог на 76,48грн та стягнути з ПП "Проспер" 296830,13грн, з яких 233575,28грн основного боргу, 41298,75грн пені та 21956,10грн інфляційних.

24.05.2017 до суду надійшла заява представника відповідача про неможливість прийняти участь у засіданні 30.05.2017 та перенесення розгляду справи (а.с.95).

30.05.2017 від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх.№7415, а.с.97), що стосуються прийняття товару відповідачем за видатковими накладними за визначеною в них ціною.

Після продовження слухання справи 30.05.2017 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог від 19.05.2017 №28/05/17 (вх.№02-44/469/17). Відповідно, новою ціною позову, в межах якої здійснюється розгляд даної справи, є стягнення 296830,13грн, з яких 233575,28грн основного боргу, 41298,75грн пені та 21956,10грн інфляційних.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.05.2017 №28/05/17. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні, з огляду на необґрунтованість заявлених вимог. Представник подав до справи клопотання (вх.№7428/17) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів по справі, яке разом з додатками долучене судом до матеріалів справи.

В порядку ст.30 ГПК України в засіданні 30.05.2017 брала участь також головний бухгалтер ПП "Проспер", надала пояснення по суті спору, наголосивши на тому, що у червні 2016 року позивачем зареєстровані податкові накладні, в яких відображено номенклатуру та ціну, яка відповідає виставленим 24.06.2016 рахункам. Після поставки товару через два місяці після оплати позивач зробив коригування податкових накладних на суму змінених рахунків. Стосовно підписання видаткових накладних, що були підписані повноважним представником відповідача головний бухгалтер пояснила, що при отриманні обумовленого товару у погодженій кількості не могли не підтвердити підписом факт отримання даного товару. Щодо визначення у видаткових накладних нової ціни товару, відповідач мав зауваження, про які не заявляв до моменту виставлення позивачем претензії, вважаючи свої зобов'язання по сплаті за договором узгодженої сторонами ціни товару виконаними.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між Приватним підприємством "Захід" (постачальник) та Приватним підприємством "Проспер" (покупець) укладено договір поставки №39 (а.с.13-14), за яким постачальник зобов'язується передати у власність покупця скло листове (або інший товар за домовленістю сторін), надалі-товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату відповідно до умов цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору, постачальник передає у власність покупця товар однією або окремими партіями протягом дії цього договору.

Згідно з п.1.3. договору, асортимент, ціна та кількісні характеристики товару кожної окремої партії у рахунку на оплату (рахунку-фактурі), який направляється постачальником на користь покупця за допомогою електронного або іншого технічного зв'язку (факс, електронна пошта тощо). На вимогу покупця оригінал рахунку на оплату (рахунок-фактура) може бути направлений (переданий) покупцю.

Орієнтовна загальна сума договору 1000000,00 грн, з ПДВ (п.1.4 договору).

Умови приймання-передачі товару визначені у розділі 2 договору. Відповідно до п.2.2. договору обов'язок постачальника передати товар вважається виконаним у момент вручення покупцю (або обраному покупцем перевізнику) товару в обумовленому цим договором місці і підписання накладної (товарно-транспортної накладної (ТТН) або іншого документа, зокрема, складської квитанції, інше), що засвідчує факт приймання-передачі товару. При цьому, покупець погодився, що передача постачальником товару перевізнику, вважається передачею такого товару самому покупцеві.

У відповідності до п.3.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100% переоплати протягом трьох банківських днів з дня виставлення рахунку на оплату.

Покупець здійснює оплату на підставі виставленого рахунку на поточний рахунок постачальника, зазначений у рахунку на оплату (п.3.2. договору).

Відповідно до п.3.4. договору, в разі якщо з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату до моменту надходження від покупця грошових коштів за товар збільшилась ціна товару, зокрема, внаслідок девальвації гривні, збільшення витрат на доставку, митного оформлення тощо, постачальник здійснює перерахунок вартості товару та за згодою покупця здійснює відвантаження товару у кількості, що відповідає новій ціні товару. В разі згоди покупця із новою ціною, останній здійснює доплату вартості товару за новим рахунком на оплату.

Відповідно до п.8.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 року, але не раніше повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов п.1.3. договору, 24.06.2016 позивач надіслав відповідачу електронною поштою виставлений до оплати рахунок-фактуру №СФ-000001059 (далі - рахунок №1059, а.с.62, 103) на оплату товару скло 4 мм в кількості 6673,590 м.кв. за ціною без ПДВ 52,9167, загальною вартістю 423773,23грн (з ПДВ). Того ж дня позивач надіслав на електронну пошту відповідачу рахунок-фактуру №СФ-000001060 від 24.06.2016 (далі - рахунок №1060, а.с.65, 102) на оплату товару - скло 4мм за ціною 52,9167грн за м.кв. в кількості 6673,590 м.кв., загальною вартістю 423773,23грн. В обох зазначених рахунках-фактурах зазначено про дійсність до сплати до 29.06.2016.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем, ПП "Проспер" на виконання умов договору поставки та відповідно до виставлених позивачем рахунків перерахувало на рахунок позивача: згідно платіжного доручення №1520 від 24.06.2016 - 423773,23грн; згідно платіжного доручення №1521 від 24.06.2016 - 310773,23грн та згідно платіжного доручення №1536 від 30.06.2016 - 19950,00грн (а.с.15-16, банківські виписки по рахунку а.с.72-79). Крім того, на час здійснення вказаних розрахунків у відповідача існувала переплата перед позивачем по рахунку №695 від 23.05.2016 в сумі 48049,83грн, яку також зараховано позивачем в оплату виставлених ним 24.06.2016 рахунків (лист ПП "Проспер", а.с.23). Таким чином, відповідач сплатив визначену позивачем у виставлених ним 24.06.2016 рахунках №1059 та №1060 вартість товару.

Поставка товару, обумовленого в рахунках за червень 2016 року за №1059 та №1060, була здійснена позивачем у серпні 2016 року, а саме:

- 12 серпня 2016 - скло листове 4мм у кількості 6673,59 кв.м. за видатковою накладною №РН-0001419 від 12.08.2016 та довіреністю №62(а.с.19,20);

- 15 серпня 2016 року - скло листове 4 мм у кількості 6673,59 кв.м. за видатковою накладною №РН-0001423 від 15.08.2016 та довіреністю №63 (а.с.21,22).

Прийняття зазначеного товару у вказаній кількості підтверджується підписом відповідача у вказаних видаткових накладних. Як пояснили представники відповідача, по факту отримання товару у відповідача не було підстав його не приймати, тому були підписані оформлені позивачем видаткові накладні; заперечення щодо зазначеної у видаткових накладних ціни товару відповідачем заявлялись одразу на претензію позивача, оскільки свої зобов'язання за здійсненими поставками відповідач вважав виконаними повністю та відповідно до умов договору.

Слід зазначити, що суд критично оцінює твердження позивача, наведені у позовній заяві, стосовно того, що платежі у червні 2016 року ініційовані та здійснені відповідачем за відсутності належним чином оформлених рахунків на оплату та відсутності розмитненого товару необхідного обсягу, оскільки, по-перше, сам позивач виставив рахунки №1059 та №1060 для оплати відповідачем в червні 2016, визначивши, при цьому, строк оплати до 29.06.2016; по-друге, дійсність рахунків на оплату, пов'язаних із виконанням цього договору, складених у письмовій формі та переданих за допомогою електронної пошти, підтверджується самими умовами договору, зокрема, змістом пунктів 1.3 та 8.6. договору. Так, у відповідності до п.8.6. договору документи, пов'язані із виконанням цього договору, зокрема, але не виключно, замовлення, рахунки на оплату, довіреності, є дійсними, якщо вони складені у письмовій формі, в т.ч. за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку (факс, електронна пошта тощо). Тому вищевказані доводи позивача з даного приводу спростовуються погодженими сторонами умовами договору.

Також, як встановлено судом, суперечить умовам укладеного між сторонами договору і зазначення позивачем у серпні 2016 року у видаткових накладних на поставку товару збільшеної ціни товару.

Так, у відповідності до положень ст.632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У пункті 3.4. договору сторони обумовили, що в разі якщо з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату до моменту надходження від покупця грошових коштів за товар збільшилася ціна товару, зокрема, внаслідок девальвації гривні, збільшення витрат на доставку, митного оформлення тощо, постачальник здійснює перерахунок вартості товару та за згодою покупця здійснює відвантаження товару у кількості, що відповідає новій ціні товару. В разі згоди покупця із новою ціною, останній здійснює доплату вартості товару за новим рахунком на оплату.

Тому, суд враховує, що ціну договору позивач збільшив у серпні 2016 року, а не з моменту виставлення ним рахунку на оплату до моменту надходження коштів від покупця; зважає на те, що стосовно проведеного перерахунку вартості товару позивачем не було відкориговано до поставки кількість товару, що відповідає новій ціні за згодою покупця; погодження з покупцем нової ціни товару відповідними доказами не підтверджено, та й новий рахунок позивачем не виставлявся (рахунки видані позивачем за датою і номерами рахунків, виставлених ним до оплати у червні 2016 року). З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та погоджені сторонами умови договору, зміна позивачем ціни товару у видаткових накладних є безпідставною, а тому до уваги судом прийматися не може. При цьому, зазначеного не спростовує підписання відповідачем видаткових накладних як первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують здійснення господарської операції з видачі - приймання товару.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

У даному випадку, доводи позивача, якими обґрунтовувались позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. У зв'язку з необґрунтованістю позову в частині стягнення 233575,28грн основного боргу безпідставними є також похідні вимоги про стягнення нарахованих на суму боргу 41298,75грн пені за період з 13.08.2016 по 24.03.2017, та 21956,10грн інфляційних за період з 15.08.2016 по 24.03.2017. Таким чином, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з положеннями ст.49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.06.17

Суддя Шніт А.В.

віддрук.прим.:

1 - до справи