РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017Справа № 910/3574/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп»

про розірвання договору, стягнення 17 617,12 грн.

за участю представників:

від позивача: Гармашов Б.С.- представник за довіреністю № 18-11-02093

від 28.04.2017 р.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі - РВ ФДМУ по Одеській області, позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (далі - ТОВ «Гарант Холдінг Груп», відповідач) про розірвання договору, стягнення 17 617,12 грн.

Свої вимоги РВ ФДМУ по Одеській області обґрунтовує неналежним виконанням ТОВ «Гарант Холдінг Груп» умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 р. в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

У позові РВ ФДМУ по Одеській області просить суд розірвати вищевказаний договір оренди від 16.12.2013 р. та стягнути з ТОВ «Гарант Холдінг Груп» грошові кошти в розмірі 17 617,12 грн., з яких: 12 200,82 грн. - заборгованість по орендній платі; 5 416,30 грн. - пеня.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Позиція відповідача щодо заявленого позову суду невідома.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 16.12.2013 р. між РВ ФДМУ по Одеській області (орендодавець) та ТОВ «Гарант Холдінг Груп» (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування держане нерухоме майно, а саме: три ділянки внутрішньої поверхні стін, які розташовані на І поверсі корпусу № 3, інв. № 122299, загальною площею 6,48 кв.м., за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 1 (далі - майно, об'єкт оренди), що обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ «Одеська регіональна експертна компанія» станом на 31.08.2013 р. та становить 38 770,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення носіїв соціальної та комерційної реклами без права виробництва реклами на площі, що орендується (інше використання нерухомого майна).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 10.10 договору майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендодавця.

Пунктом 5.3 договору встановлений обов'язок орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Мністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2013 р.) - 484,63 грн.

Згідно з п. 3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 договору).

Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.5 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 50% надсилається орендарем орендодавцеві.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту підписання його сторонами.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умова, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умові відсутності заперечень органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, об'єкт оренди був переданий у користування відповідача - ТОВ «Гарант Холдінг Груп», що підтверджується актом приймання-передавання державного нерухомого майна, яке обліковується на балансі Одеського національного політехнічного університету від 16.12.2013 р., про що свідчить долучена до матеріалів справи копія акту.

Таким чином, РВ ФДМУ по Одеській області, як орендодавець, свої зобов'язання за договором виконав та передав об'єкт оренди в користування орендаря - ТОВ «Гарант Холдінг Груп», проте останній в порушення умов договору орендну плату за користування об'єктом оренди, нараховану протягом грудня 2013 р. - січня 2017 р., сплатив не в повному обсязі та з порушенням строку виконання вказаного грошового зобов'язання, встановленого умовами договору, у зв'язку з чим у ТОВ «Гарант Холдінг Груп» утворилась заборгованість з оплати орендної плати в розмірі 12 200,82 грн., що підтверджується звітом про стан надходження коштів до бюджету у термін від 12.01.2014 р. по 21.02.2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України закріплено, що істотними умовами договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем з оплати орендної плати за період з грудня 2013 р. по січень 2017 р. або спростовують доводи позивача, суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з ТОВ «Гарант Холдінг Груп» заборгованості по орендній платі в сумі 12 200,82 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 5 416,30 грн.

Статтею ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вже встановлено судом, відповідач зобов'язання щодо сплати орендних платежів у встановленому умовами договору розмірі виконував неналежним чином, тому суд дійшов висновку про те, що відповідачем допущене порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

На підставі наведених правових норм, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов'язання, суд дійшов висновку, що у позивача в силу п. 3.6 договору виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки, а саме - пені за порушення грошового зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідо до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 Постанови Пленму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 14).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ № 14, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши власний розрахунок пені відповідно до вищевказаних положень закону, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 2 193,50 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку пені не дотримано вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а також не враховано наведені роз'яснення Вищого господарського суду України.

Крім того, посилаючись на порушення зобов'язання з оплати орендної плати, позивач просив суд розірвати договір оренди від 16.12.2013 р.

Судом встановлено, що спірний договір укладений сторонами 16.12.2013 р. строком на 2 роки 11 місяців, тобто вказаний строк сплив - 16.11.2016 р.

У подальшому, оскільки представники сторін не надали суду доказів вчинення ними дій, спрямованих на припинення дії договору або зміну його умов, як-то повернення орендованого майна з оренди чи звернення до іншої сторони із заявою про припинення дії договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності, тому суд дійшов висновку про те, що спірний договір був продовжений на той самий строк і на тих самих умова, які були передбачені цим договором та чинним законодавством, та на момент розгляду і вирішення даного спору є чинним.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 9.4 договору орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар не сплачує або несвоєчасно сплачує орендну плату.

Отже, положеннями п. 9.4 договору передбачено, що порушення орендарем - ТОВ «Гарант Холдінг Груп» зобов'язання щодо повного та своєчасного внесення орендної плати є підставою для розірвання договору.

Положеннями ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частинами 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Разом з тим, як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 06.08.2008 р. № 01-8/471 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)» відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин недотримання позивачем вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, у разі виникнення такої необхідності, не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання оспорюваного договору.

Отже, з урахуванням наведеного, зважаючи на встановлене судом порушення відповідачем - ТОВ «Гарант Холдінг Груп» зобов'язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, вимога позивача про розірвання договору є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що з огляду на перерахунок пені здійснений судом, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати за позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» про розірвання договору, стягнення 17 617,12 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944) до Державного бюджету України (отримувач: УК в м. Одесі/ Приморський район/ 22080200, р/р 0008, МФО 828011, , банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області) заборгованість по орендній платі в розмірі 12 200,82 (дванадцять тисяч двісті) грн. 82 коп.; пеню в сумі 2 193,50 (дві тисячі сто дев'яносто три) грн. 50 коп.

Розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2013 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 15, к.1106, ідентифікаційний код 20984091) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, будинок 15, к.1106, ідентифікаційний код 20984091) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 614,61 (дві тисячі шістсот чотирнадцять) грн. 61 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 22 травня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 30 травня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.