РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017Справа №910/5655/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС БІЗНЕС ГРУП"

До Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"

Про визнання частково недійсним договору

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шмедько Г.В. (дов. від 14.12.2016)

В судовому засіданні 17.05.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

05.04.2017 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС БІЗНЕС ГРУП" (надалі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (надалі - відповідач) про визнання частково недійсним договору

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/5655/17, розгляд справи призначено на 26.04.2017.

В судове засідання, призначене на 26.04.2017, представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав заяву про відмову від позову.

В судове засідання, призначене на 26.04.2017, представник відповідача з'явився.

Ухвалою суду від 26.04.2017 розгляд справи відкладено на 17.05.2017.

В судове засідання, призначене на 17.05.2017, представник позивача не з'явився, причин неявки суд не повідомив.

В судове засідання, призначене на 17.05.2017, представник відповідача з'явився проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні розглянуто клопотання позивача про відмову від позову та відмовлено в його задоволенні у зв'язку з тим що вказана заява підписана не уповноваженою особою.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2016 року між ПрАТ «ВК«УКРНАФТОБУРІННЯ» та ТОВ «Офіс Бізнес Груп» (надалі - покупець/позивач) було укладено договір № ПГ-С/16-005/41 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти і сплатити на умовах цього договору природний газ, надалі - Газ.

Продавець являється видобувним підприємством, код ЕІС: 56Х40Р.

Покупець не є кінцевим споживачем Газу, код ЕІС: 56X106.

Згідно з п.1.3. договору плановий обсяг Газу, який продавець зобов'язується передати у зв'язному місяці - травні 2016 року, а покупець прийняти та оплатити, складає 750,000 тис. куб.м.

Відповідно до п. 1.4. договору загальна вартість Газу, який продавець передає покуттю, визначається загальною вартістю обсягу фактично переданого Газу на підставі актів приймання-передачі газу, вказаних в п. 3.3. договору.

У п. 2.2. договору сторони визначили, що вартість газу, що передається згідно з п. 1.3. договору складає 4 312 530,0 грн з ПДВ.

Оплата загальної вартості Газу проводиться на поточний рахунок продавця в такому порядку - 100% від загальної вартості Газу до 30 числа місяця, що слідує за звітним (п. 2.4. договору).

Передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформлялась сторонами актом прийому-передачі Газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до 8.1. даний договір набрав чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін. І діяв до 31.05.2016 в частині постачання газу, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

ПрАТ «ВК«УКРНАФТОБУРІННЯ» як продавець за договором, належним чином виконало свої зобов'язання та передало ТОВ «Офіс Бізнес Груп» як покупцю 750,000 тис. куб. м. на загальну суму 4 312 530,00грн., що підтверджується актом прийому-передачі природного газу від 31.05.2016, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати за отриманий газ не виконав, у зв'язку з чим в останнього виник борг перед позивачем у сумі 4 312 530,00 грн.

В порушення умов договору та норм чинного законодавства, ТОВ «Офіс Бізнес Груп» належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання з оплати, поставленого природного газу, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий в квітні 2016 року природний газ у розмірі 4 312 530,00 грн.

Згідно з п. 2.4. оплата загальної вартості Газу проводиться на поточний рахунок продавця в такому порядку - 100% від загальної вартості Газу до 30 числа місяця, що слідує за звітним.

Позивачем в свою чергу природній газ в обсязі 750,000 тис. куб. м. прийнято без зауважень, проте не оплачено у повному обсязі. Відтак, у Позивача утворився борг перед Відповідачем у сумі 4 312 530,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В своїй позовній заяві Позивач вказує, що Відповідач є монополістом на ринку постачання газу.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Відомості про господарюючих суб'єктів, які займають монопольне становище на ринку відображаються в інформаційних ресурсах Антимонопольного комітету України.

Дані твердження Позивача є неправдивими та спрямованими на введення в оману суд з метою обґрунтувати свою «надуману» позицію стосовно небажання сплачувати абсолютно правомірно нараховані штрафні санкції та суму заборгованості вцілому.

Стосовно штрафних санкцій, які на думку Позивача є підставою недійсності п. 5.4. Договору № ПГ-С/16-005/41 від 20.05.2016р.

ПрАТ «ВК«УКРНАФТОБУРІННЯ» заявлено до стягнення штраф 1% (один відсоток від суми платежу) за порушення грошових зобов'язань у розмірі 43 0125,30 грн. та штраф 5% за порушення грошових зобов'язань на строк понад 10 календарних днів у сумі 215 626,50 грн. даний вид штрафу було зазначено в правочині, умови якого погоджено сторонами при підписанні, і до березня місяця 2017 сумніву не піддавались.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Матеріалами преюдиційної справи № 910/23400/16 підтверджено факт наявності прострочення ТОВ «Офіс Бізнес Груп» виконання грошового зобов'язання, та правомірності нарахування пені та штрафних санкцій з боку ПрАТ «ВК «УКРНАФТОБУРІННЯ».

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Одним із видів господарських санкцій згідно ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких згідно ст. 230 ГК України віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ч.ч. З, 4 ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні

Підстави та наслідки недійсності правочинів передбачені, зокрема, ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. Так, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ст. 49, ст.ст.75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІС БІЗНЕС ГРУП" до Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" про визнання частково недійсним договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення підписаний 24.05.2017

Суддя М.О. Лиськов