ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа № 926/226/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С. Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу квартирного експлуатаційного відділу м. Чернівці № 1067 від 20.04.2017 р.

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.04.2017 року

у справі № 926/226/17

За позовом: квартирного експлуатаційного відділу м. Чернівці

до товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої компанії Бустар ЛТД м. Чернівці

про стягнення неустойки за користування приміщенням 3598,87 грн.

За участю представників :

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: не зявився;

Представнику скаржника розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, сторонами не заявлено.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 13.04.2017 року у справі № 926/226/17 ( суддя Ніколаєв М.І. ) у задоволенні позову квартирного експлуатаційного відділу м. Чернівці до товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої компанії Бустар ЛТД м. Чернівці про стягнення неустойки за користування приміщенням 3598,87 грн. відмовлено.

Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці подано апеляційну скаргу № 1067 від 20.04.2017 р., в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.04.2017 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на прострочення боржника у поверненні орендованого майна починаючи з 30.06.2016 р. В обґрунтування апеляційних вимог скаржник посилається на те, що внаслідок припинення договірних відносин та фактичного позадоговірного використання приміщень у відповідача перед позивачем виникло зобов'язання по сплаті неустойки в порядку ч.2 ст. 785, ст.. 1212 Цивільного кодексу України за період липень-грудень 2016 року на загальну суму 3598,87 грн. Також посилається скаржник на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.01.2017 р. у справі № 926/4319/16 яким визнано недійним попередній договір оренди № 252/2015-п від 01.07.2015 р. укладений між квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та ТОВ Науково-виробничої компанії Бустар ЛТД нерухомого військового майна, площею 47.70 м.2, розташованого за адресою: м. Чернівці, пл.. Театральна, 6. Ухвалою від 29.03.2017 р. у справі № 926/4319/16 розяснено, що моментом, з якого слід вважати попередній договір недійсним є 27.01.2017 р., а заборгованість, яка виникла перед позивачем починається з липня по грудень 2016 р., до того, як попередній договір визнано недійсним.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.04.2017 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представника скаржника в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

01.07.2015 р. між квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої компанії Бустар ЛТД укладено попередній договір оренди № 252/2015-п нерухомого військового майна ( надалі договір ), згідно пунктів 1.1 та 1.2 якого позивач зобовязався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення у майбутньому основного договору оренди нерухомого військового майна нежитлових вбудованих приміщень площею 47,70 кв. м. в будівлі № 4 (літ. А) військового містечка № 101, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, пл. Театральна, 6, (далі майно) на умовах встановлених даним договором, а відповідач до моменту підписання основного договору має право використовувати майно для розміщення офісних приміщень.

Згідно акту приймання-передачі майна від 01.07.2015 р. позивачем передано, а відповідачем отримано майно на виконання умов попереднього договору без будь-яких зауважень та застережень.

Відповідно до п.3.3.2 договору за використання майна відповідач на підставі виставлених рахунків сплачує на розрахунковий рахунок позивача, за домовленістю сторін, плату в розмірі 954,00 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 159,00 грн. (базовий місяць липень 2015 року).

Згідно п. 3.3.4 договору сторони зобов'язані своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату, передбачену цим Договором. У разі, якщо заборгованість з плати за користування майном становить загалом більше двох місяців, даний договір підлягає розірванню і займані нежитлові приміщення повинні бути звільнені стороною 2 (відповідачем).

У пункті 9.1. попереднього договору зазначено, що він укладений строком на 12 місяців та діє з 01.07.2015 року до 30.06.2016 року.

У пункті 5.3 попереднього договору вказано, що відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязань по основному договору. У разі відмови від підписання основного договору оренди відповідач зобовязаний звільнити використовуване майно.

Листом № 1397 від 03.06.2016 р. скаржником повідомлено відповідача, що термін дії договору закінчується 30.06.2016 р., основний договір оренди не укладений, у зв'язку із чим необхідно звільнити майно.

Також листом № 1653 від 02.07.2016 року скаржником повторно повідомлено відповідача про необхідність звільнення займаних приміщень та попереджено, що у разі невиконання зазначеної вимоги буде нараховуватись неустойка в розмірі подвійної плати за весь час прострочення.

Позивачем неодноразово надсилалось відповідачу претензії, а саме 25.08.2016 року, 26.09.2016 року, 25.10.2016 року та 16.11.2016 року разом з відповідними рахунками, у яких просив ТОВ НВК Бустар ЛТД звільнити і повернути майно та сплатити неустойку за його використання.

Відповідачем сплачено позивачеві в рахунок плати за користуванням майном 6 073,42 грн., що підтверджується виписками з казначейського рахунку позивача від 15.09.2016 року та 30.03.2017 року.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 29.11.2016 року у справі №926/3117/16 встановлено, що попередній договір припинив свою дію у звязку із закінченням строку, на який його укладено, а зобовязання встановлене попереднім договором, припинилося через неукладення сторонами основного договору.

Проте, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.01.2017 року у справі №926/4319/16 попередній договір визнано недійсним. У вищенаведеному рішенні встановлено, що при вчиненні зазначеного правочину сторонами не було дотримано порядку погодження та отримання дозволу на його укладення з відповідними органами, не проведено конкурсу про передачу військового нерухомого майна в оренду та не виготовлено експертну оцінку майна.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29.03.2017 року у справі №926/4319/16 розяснено, що моментом, з якого слід вважати попередній договір недійсним є 27.01.2017 року.

У ст. 235 ЦК України зазначено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як вбачається зі змісту прав і обов'язків сторін попереднього договору, відповідач фактично отримав право користування державним майном для розміщення офісних приміщень. Отже правочин, який вчинено сторонами при укладенні попереднього договору, спрямовано на приховання іншого правочину, а саме договору найму (оренди) нерухомого державного майна, який сторони насправді вчинили, тобто спірний договір є удаваним правочином згідно з ст. 235 ЦК України.

Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише вказує на застосування до відносин сторін норми, що рулюють той правочин, який сторони мали на увазі.

Враховуючи наведене, до попереднього договору укладеного між сторонами, слід застосувати правила, передбачені для договору найму (оренди) державного майна.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У статті 284 зазначено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною вартістю, крім об'єктів оренди державної та комунальної власності, оцінка яких здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що істотною умовою договору оренди державного майна є орендна плата, яка визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (далі Методика).

У п. 8 Методики (в редакції чинній на момент укладення попереднього договору) зазначено, що розмір орендної плати розраховується, зокрема, з урахуванням вартості орендованого майна, визначеної шляхом проведення незалежної оцінки.

Рішенням суду у справі № 926/4319/16, встановлено, що при укладенні попереднього договору сторонами не виготовлено експертну оцінку майна, відповідно узгоджена сторонами у пункті 3.3.2 попереднього договору плата за користування майном не є орендною платою у розумінні статей 10, 11 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ст. 7 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України та Методики.

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Проте, скаржником не доведено наявності факту домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалася відповідно до положень Методики, а встановлено лише плату за користування майном, відповідно розрахунок неустойки зроблений позивачем є необґрунтований.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції , що правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов'язання регулюються спеціальними правовими нормами ст. 216 ЦК України і ст. 208 ГК України відповідно, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобов'язання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.

З моменту набрання законної сили рішення про визнання недійсним попереднього договору скаржником втрачено право стягнення із відповідача неустойки за прострочення користування майном за період з липня по грудень 2016 року. Судовою колегією наголошено, що нарахування неустойки на позадоговірні зобов'язання суперечить приписам національного законодавства. У випадку користуванням майном однією стороною, друга сторона має право вимагати від першої сторони відшкодування плати за користування чужим майном.

З огляду на викладене, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновків про те, що судом першої інстанції всебічно, повно і обєктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; суд дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.04.2017 року у справі № 926/226/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.