УХВАЛА

01.06.2017Справа № 5011-14/13644-2012

За скаргою Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ»

на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві по справі №5011-14/13644-2012

За позовом Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ»

до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2

про стягнення 16512,91 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Маслюк Д.В. (представник за довіреністю);

(скаржника) Коц Д.В. (представник за довіреністю)

від відповідача - не з'явився;

від ВДВС - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2017 року Інститут спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ» звернувся до господарського суду міста Києва із зазначеною скаргою.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 14.02.2017 останнім на адресу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012.

20.02.2017 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М. було повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання про що було складено відповідне повідомлення.

В обґрунтування зазначеного повідомлення державний виконавець посилався на те, що поданий стягувачем виконавчий документ не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у виконавчому документі не зазначено дату народження боржника.

Проте скаржник вважає такі дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М неправомірними, оскільки частиною 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що дата народження зазначається для боржника - фізичної особи, а оскільки боржником у даній справі є фізична особа-підприємець, відтак зазначення дати народження боржника у даному випадку не є обов'язковим в силу вимог зазначеного Закону.

На підставі викладеного скаржник просить суд визнати незаконними дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо повернення наказу господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012; визнати незаконним повідомлення Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.02.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання наказу господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012 та зобов'язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийняти до виконання наказ господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012.

Ухвалою від 18.04.2017 господарського суду міста Києва скаргу Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ» прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги викладені у скарзі та просив її задовольнити.

Представники відповідача та ВДВС в судове засідання не з'явились, пояснень з приводу поданої скарги не подали, про причини неявки суд на повідомили, хоча про час і місце розгляду справи були повідомленні у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012 позовні вимоги Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ» до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення 16512,91 грн. задоволено в повному обсязі.

25.12.2012 на примусове виконання зазначеного рішення суду видано відповідний наказ у справі №1-14/13644-2012.

Як вбачається із матеріалів скарги 20.02.2017 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Інною Миколаївною було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Обґрунтовуючи своє повідомлення головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М. посилається на те, що в силу вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі, зокрема, має бути зазначено дату народження боржника-фізичної особи. Відтак оскільки зазначення дати народження боржника є обов'язковим реквізитом виконавчого документа, відсутність останньої у ньому виключають здійснення виконавчого провадження.

Зазначену повідомлення скаржник вважає незаконним та необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно з п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення у разі, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

На підставі зазначеного, 20.02.2017 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Інною Миколаївною було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В той же час, відповідно до ст.2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи.

Статтею 24 Цивільного кодексу України визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

За приписами ст.50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Відповідно до ст.51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 14.01.2011, правоздатність індивідуального підприємця практично прирівнюється до правоздатності юридичних осіб - комерційних організацій. Фізична особа-підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. На підставі правила встановленого у ст.51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб-підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Таким чином, з огляду на наведене вище, враховуючи положення статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» поняття фізичної особи та фізичної особи-підприємця є зовсім різними поняттями, а відтак зазначені поняття не підлягають ототожненню.

В той же час, положеннями п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Таким чином, дата народження боржника має бути зазначена у виконавчому документі у разі, якщо боржником є фізична особа - громадянин.

Проте, відповідачем у даній справі є Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, як суб'єкт підприємницької діяльності, відтак положення ст.4 Закону щодо зазначення у виконавчому документі дати народження боржника у даному випадку не є обов'язковим.

Відтак вимоги скаржника щодо визнання незаконними дій Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо повернення наказу господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012 та визнання незаконним повідомлення Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.02.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання наказу господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо вимог скаржника щодо зобов'язання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийняти до виконання наказ господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

В той же час, за приписами п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації НТУУ «КПІ» на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо повернення наказу господарського суду міста Києва від 25.12.2012 по справі №5011-14/13644-2012.

Визнати незаконним повідомлення від 20.02.2017 головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Інни Миколаївни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В іншій частині скарги відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Я.В. Маринченко