ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Справа № 910/17680/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач)
Карабаня В.Я.
Ковтонюк Л.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 24.11.2016
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.02.2017
у справі№ 910/17680/16 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
До1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш",
2) Приватного підприємства "Екстра Грейд",
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія"
Простягнення 40000,00 грн. збитків,
за участю:
від позивача -Кравчук А.С.,
від відповідача 1 -Василюк І.С.,
від відповідача 2 -не з'явились,
від відповідача 3 -не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", Приватного підприємства "Екстра Грейд", посилаючись на те, що відповідачі у період з 01.09.2016 по 10.09.2016 безпідставно перебувають на об'єкті нерухомості позивача, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошиський район, село Софіївська Борщагівска,вул. Чорновола, 46а, зокрема, на комплексі споруд, який складається з адміністративного корпусу, А; рибного ярмарку, Б; комплексу зі зберігання продуктів харчування, В; механічної майстерні, Д; насосної підстанції, Г; та користуються наступним майном двома кімнатами для комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 № 0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 № 05014948); електричними мережами від комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 № 0502009); електричними мережами від комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 № 05014948); холодильним обладнанням на базі компресорних станцій; електричними системами "Рибний ярмарок". Безпідставне користування вказаним майном відповідачами зумовило неможливість позивача використовувати його у своїй господарській діяльності у період з 01.08.2016 по 10.08.2016 та відповідно неможливість отримувати прибуток.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/17680/16 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про стягнення 40000 грн. збитків відмовлено повністю та в порядку статті 83 ГПК України визнано недійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2016 № 23/05-КП1 двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №3 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); світлофорного об'єкта на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Додатковим рішенням від 19.12.2016 у справі 910/17680/16 Господарським судом міста Києва в порядку статті 88 ГПК України вирішено питання щодо стягнення з ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", ТОВ "Нагваль-Фіш" 689,00 грн. судового збору в доход Державного бюджету України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/17680/16 Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Рішення та постанову мотивовано тим, що договір купівлі-продажу № 23/05-КП1 від 23.05.2016 пов'язаний з предметом спору у даній справі, оскільки його дійсність стосується питання наявності чи відсутності протиправної поведінки як елементу завданих збитків, тому за наявності визначених законодавством підстав договір може бути визнаний недійсним у межах розгляду даної справи. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду щодо укладення договору з порушенням приписів ст. ст. 92, 203, 237, 238 ЦК України, що свідчить про наявність правових підстав у суду для виходу за межі позовних вимог за заявою позивача для визнання відповідно до ст. ст. 215, 232 ЦК України такого договору недійсним. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено недійсність договору, тому правові наслідки вважати наявними у відповідача 1 права користування спірним майном відсутні.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі № 910/17680/16 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 23/05-КП1 від 23.05.2016, який укладений між ТОВ "Нагваль-Фіш" та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача 1, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" є власником комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс зі зберігання, виробництва продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А", загальною площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б", загальною площею 2 983,0 кв.м.; комплексу зі зберігання продуктів харчування "В", загальною площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г", загальною площею 37,5 кв.м.; механічної майстерні "Д", загальною площею 128,7 кв.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.10.2011, виданим Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Суди дійшли до передчасного висновку про відмову у відшкодуванні збитків та до помилкового висновку про визнання договору недійсним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Відповідно до ч. 2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної ) шкоди.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (стаття 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Під час розгляду справи позивачем 24.11.2016 у судовому засіданні в день прийняття рішення подано до місцевого господарського суду заяву, в якій він просить суд вийти за межі позовних вимог на підставі ст. 83 ГПК України та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2016 № 23/05-КП1 двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 № 0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 № 05014948); кабельної лінії від комірки № 1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); кабельної лінії від комірки № 3 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); світлофорного об'єкта на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (продавець) в порушення приписів статей 92, 237, 238 Цивільного кодексу України, що свідчить про наявність правових підстав для визнання такого договору недійсним відповідно до ст. ст. 215, 232 ЦК України.

За змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд може вийти за межі позовних вимог і визнати договір недійсним лише за умови пов'язаності позовних вимог із цим договором. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому: 1) у вступній частині вказуються найменування господарського суду, номер справи, дата прийняття рішення, найменування сторін, ціна позову, прізвище судді (суддів), представників сторін, прокурора та інших осіб, які брали участь у засіданні, посади цих осіб. При розгляді справи на підприємстві, в організації про це також вказується у вступній частині рішення; 2) описова частина має містити стислий виклад вимог позивача, відзиву на позовну заяву, заяв, пояснень і клопотань сторін та їх представників, інших учасників судового процесу, опис дій, виконаних господарським судом (огляд та дослідження доказів і ознайомлення з матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження); 3) у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; зміст письмової угоди сторін, якщо її досягнуто; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення; обґрунтування відстрочки або розстрочки виконання рішення; 4) резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

При задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення; розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу); найменування майна, що підлягає передачі, і місце його знаходження (у спорі про передачу майна); найменування, номер і дата виконавчого або іншого документа про стягнення коштів у безспірному порядку (у спорі про визнання цього документа як такого, що не підлягає виконанню), а також сума, що не підлягає списанню.

У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

В резолютивній частині рішення вказується про визнання договору недійсним у випадках, передбачених у пункті 1 статті 83 цього Кодексу.

При задоволенні заяви про визнання акта недійсним в резолютивній частині вказуються найменування акта і органу, що його видав, номер акта, дата його видання, чи визнається акт недійсним повністю або частково (в якій саме частині).

В резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

При розгляді первісного і зустрічного позовів у рішенні вказуються результати розгляду кожного з позовів.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, справа № 910/17680/16 підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене та в залежності від встановлених обставин, вирішити спір про відшкодування збитків відповідно до норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до наявних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі № 910/17680/16 Господарського суду міста Києва частково задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2016, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі № 910/17680/16 Господарського суду міста Києва скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.