РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017Справа № 910/6387/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс"

до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"

про стягнення 8 350,29 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Матяш Н.В. (представник за довіреністю від 30.12.2016р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Грандвіс" (надалі позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором доручення № ДСА-49 від 22.07.2013р. та Договором щодо здійснення функцій з урегулювання подій, що мають ознаки страхових випадків від 10.11.2010р. в розмірі 8 350,29 грн., з яких 7 182,08 грн. сума виплаченого страхового відшкодування, 450,00 грн. вартості проведення автотоварознавчого дослідження та 718,21 грн. штрафу.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що відповідачем не виконано свого обов'язку щодо виплати суми страхового відшкодування, яке позивач виплатив потерпілій в ДТП особі та за наявності прострочення виконання зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму штрафу, передбачену умовами договору, а також вартості оплачених позивачем послуг по врегулюванню збитку витрат (автотоварознавчого дослідження).

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 23 травня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2013р. між позивачем (повірений) та відповідачем (довіритель) було укладено Договір-доручення №ДСА-49 (надалі - Договір доручення), відповідно до якого повірений зобов'язувався від імені та за дорученням довірителя особисто вчиняти в порядку та на умовах, визначених договором, на території України дії, спрямовані на укладення договорів страхування та укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а довіритель зобов'язувався сплачувати повіреному винагороду за вчинення ним посередницьких дій у межах договору.

Крім того, 10.11.2010 р. між сторонами було укладено Договір щодо здійснення функцій з урегулювання подій, що мають ознаки страхових випадків, предметом якого є надання виконавцем послуг страховику щодо здійснення функції з урегулювання подій, що мають ознаки страхових випадків за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) на підставі Закону України №1961-IV від 01.07.04 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", укладених в рамках договору доручення № 433 від 10 листопада 2010р.

17.10.2016р. в м. Чернігові по вул. І.Мазепи, буд. 67 трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується доданою до матеріалів справи належним чином засвідченою копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 17.10.2016р., яке надійшло від страхувальника до позивача 18.10.2016р. (згідно штампу вх. № 371).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована за полісом НОМЕР_3, який укладено позивачем від імені відповідача, страховиком за полісом є ПрАТ СТ "Іллічівське".

Вину у скоєнні ДТП визнано водієм забезпечено транспортного засобу «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 (ОСОБА_2), що підтверджується відповідним записом в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 17.10.2016р.

Відповідно з Актом № ФК-017/16 автотоварознавчого дослідження колісного ТЗ від 27.10.2016 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 8 618,49 грн.

31.10.2016р. до позивача звернулась потерпіла особа (ОСОБА_4) з заявою на виплату страхового відшкодування.

Вказана подія (ДТП) була визнана позивачем страховим випадком, про що складено страховий акт №04-01/17 від 31.01.2017р. на виплату страхового відшкодування в сумі 7 182,08 грн.

Позивачем здійснено виплату потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 7 182,08 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 100 від 01.02.2017р. на вказану суму.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 530 від 15.12.2016р. з усіма документами, необхідними для виплати страхового відшкодування (докази направлення та отримання відповідачем вказаного листа містяться в матеріалах справи).

Крім того, позивачем направлено на адресу відповідача вимогу вих. № 37 від 07.02.2017р. в тому числі й по даному страховому випадку, яка отримана відповідачем, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Поліс НОМЕР_3 є договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання в т.ч. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про страхування", ст. 6 Цивільного кодексу України, ст. 295 Господарського кодексу України, п. 3.1.4 договору-доручення №ДСА-49 від 22.07.2013 року, страховик зобов'язаний здійснити виплату страхових відшкодувань по реалізованих полісах агентом у порядку, строки та на умовах визначених договором щодо здійснення функцій з урегулювання подій, що мають ознаки страхових випадків від 10.11.2010 p., укладеного між сторонами.

Відповідно до п. 2.3.6. Договору від 10.11.2010 р. у випадку, якщо протягом одного місяця з дня підписання постраждалою третьою особою заяви на виплату страхового відшкодування виконавець не отримав від страховика письмового повідомлення про виплату страховою відшкодування або відмов) у виплаті страхового відшкодування по укладених договорах страхування, в рамках договору доручення №433 від 10 листопада 2010 p., вважається, що страховик прийняв позитивне рішення, а виконавець має право здійснити виплату страхового відшкодування за рахунок отриманих платежів по договорах страхування укладених в рамках договору доручення № 433 від 10 листопада 2010 р. або власними коштами, за рішенням виконавця.

Відповідно до п.п. 2.3.4. Договору від 10.11.2010 р. передбачено, що протягом 3 (трьох) робочих днів з дня прийняття страховиком відповідного рішення, він зобов'язаний направити потерпілому та виконавцю (агенту) письмове повідомлення про прийняте рішення. В іншому випадку вважається, що страховик прийняв позитивне рішення.

Оскільки позивачем не було отримано заперечень про невизнання страхового випадку з боку відповідача, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій в ДТП особі на суму 7 182,08 грн.

Крім того, відповідно до п. 3.2., п. 3.3 договору від 10.11.2010 р., виконавець по кожній страховій події виставляє страховику рахунок на оплачу вартості послуг сторонніх організацій по врегулюванню збитку, а саме:

- проведення автотехнічної, автотоварознавчої, медичної або іншої експертизи.

- інші витрати, то стосуються з'ясування обставин страхового випадку та розміру шкоди, які Страховик сплачує на власний розсуд.

Страховик протягом п'яти робочих днів з дня отримання вимоги (рахунку) відповідно до пункту 3.2. цього договору, перераховує на розрахунковий рахунок виконавця вартість оплачених ним послуг сторонніх організацій по врегулюванню збитку.

Відповідно до платіжного доручення № 857 від 08.11.2016 р., позивачем було сплачено 450,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого в ДТП автомобіля.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, виплату страхового відшкодування у визначений договором строк не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на день розгляду справи, складає 7 182,08 грн. виплаченого страхового відшкодування та 450,00 грн. вартості проведення автотоварознавчої експертизи.

Доказів здійснення оплати відповідачем даної суми заборгованості суду не надано.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 7 182,08 грн. та вартості проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 450,00 грн. підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

При цьому п. 4.3. договору від 10.11.2010 р. передбачено, що якщо страховик впродовж 30 діб з дня отримання від ПрАТ СК "Грандвіс" останнього документу, необхідного для врегулювання страхового випадку, не перерахував страхове відшкодування ПрАТ СК "Грандвіс" (виконавцю) або потерпілій особі, він сплачує виконавцю штраф: 10% від суми страхового відшкодування, якщо сума виплати становить від 5 000,00 грн. до 10000,00грн.

Нарахована позивачем сума штрафу відповідає умовам договору та є арифметично вірною, у зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення 718,21 грн. штрафу також підлягають задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договорів, укладених з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/6387/17 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 7 182,08 грн. суми виплаченого страхового відшкодування, 450,00 грн. вартості проведення автотоварознавчого дослідження та 718,21 грн. штрафу.

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Щодо здійснення розподілу судових витрат позивача, пов'язаних з явкою представника в судове засідання в розмірі 270,00 грн., господарський суд на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України покладає вказані витрати на позивача, оскільки останній не був позбавлений направити в судове засідання свого представника з м. Києва та уникнути вказаних додаткових витрат.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (ідентифікаційний код 25186738, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 38 Б) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Грандвіс" (ідентифікаційний код 22821660, адреса: 14013, м. Чернігів, просп. Перемоги, буд. 127) 7 182,08 грн. (сім тисяч сто вісімдесят дві гривні 08 коп.) суми виплаченого страхового відшкодування, 450,00 грн. (чотириста п'ятдесят гривень 00 коп.) вартості проведення автотоварознавчого дослідження, 718,21 грн. (сімсот вісімнадцять гривень 21 коп.) штрафу та 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.05.2017р.

Суддя С.М. Морозов