номер провадження справи 5/51/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017 Справа № 908/687/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Лакофарбні матеріали (69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Складська, 8)

До відповідача: Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (69095, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про стягнення 146 477,80 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 25.05.2017 р.

Від відповідача: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.04.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Лакофарбні матеріали до Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України про стягнення 146 477,80 грн.

Ухвалою суду від 03.04.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 908/687/17, справі присвоєно номер провадження 5/51/17, розгляд якої призначено на 10.05.2017 р. Ухвалою від 10.05.2017 р. у звязку із неявкою в судове засідання представника відповідача, ненадання відповідачем витребуваних судом документів, необхідністю витребування додаткових документів, розгляд справи відкладено на 29.05.2017 р. У судовому засіданні 29.05.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представника позивача, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 29.05.2017 р. представник позивача надав суду письмові пояснення від 29.05.2017 р. щодо розрахунку позовних вимог, підтримав заявлені позовні вимоги пояснивши, що 02.08.2012 р. між ТОВ «НІКА 2012» та ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» укладено договір №9/12Т-1 про закупівлю товарів за державні кошти. 11.06.2014 р. між ТОВ «НІКА 2012» та ТОВ Лакофарбні матеріали укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-110614 від 11.06.2014 р., відповідно до якого ТОВ «НІКА 2012» передано ТОВ Лакофарбні матеріали право вимоги у ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» належного виконання грошових зобовязань за договором №9/12Т-1 від 02.08.2012 р. в сумі 827 139,19 грн. ТОВ Лакофарбні матеріали звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» заборгованості за договором №9/12Т-1 від 02.08.2012 р. у розмірі 1 554 208,60 грн., з якої 827 139,19 грн. основний борг, 1 521,68 грн. пеня, 66 624,00 грн. 3% річних та 658 923,37 грн. інфляційні втрати. Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 р. у справі №908/189/16 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16 позовні вимоги були задоволені частково та вирішено стягнути з відповідача 827 139,19 грн. основного боргу, 39 498,73 грн. 3% річних та 512 866,09 грн. інфляційних втрат. На момент набрання законної сили рішення суду за відповідачем рахувався борг на загальну суму 1 379 504,01 грн. Відповідачем здійснювались оплати частково 27.12.2016 р. на суму 240 704,01 грн., 14.02.2017 р. на суму 200 000,00 грн., 20.02.2017 р. на суму 40 704,01 грн. У звязку із несвоєчасною сплатою заборгованості за рішенням суду позивачем нараховано 3% річних у розмірі 25 798,60 грн. за період з 29.06.2016 р. по 20.02.2017 р. та інфляційних втрат у розмірі 120 679,20 грн. за період з 29.06.2016 р. по 20.02.2017 р.

В обґрунтування позову позивач посилається на ст.ст. 179, 180, 193, 199, 216, 217, 218, 220, 222 Господарського кодексу України, ст.ст. 530, 625, 626, 629, 837 Цивільного кодексу України та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився.

29.05.2017 р. до суду від відповідача надійшов письмовий відзив від 26.05.2017 р. за вих. №13/646 на позову заяву, у якому зазначено, що згідно з розрахунку заборгованості наданого позивачем у позовній заяві сума боргу на яку нараховуються інфляційні втрати та 3% річних становить 1 379 504,01 грн. Однак, згідно рішення суду розмір основного боргу становив 827 139,19 грн. і саме на цю суму мають здійснюватись вказані нарахування. Також, позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Таким чином, враховуючи, що 27.12.2016 р. відповідачем було погашено суму боргу згідно рішення суду в повному обсязі, наданий позивачем розрахунок не відповідає чинному законодавству. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Також, 29.05.2017 р. до суду від відповідача надійшло клопотання від 26.05.2017 р. за вих. №13/645 про розгляд справи без участі представника відповідача.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у господарських засіданнях. Оскільки зміст норми не передбачає обовязку сторін брати участь в судових засіданнях, незявлення повноважних представників сторін в судові засідання є реалізацією процесуального права сторони.

У пункті 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 у справі №908/189/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лакофарбні матеріали до Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю НІКА 2012 про стягнення 1554208,60 грн., в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16 апеляційну скаргу ТОВ Лакофарбні матеріали м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 р. у справі №908/189/16 задоволено частково. Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 р. у справі №908/189/16 скасовано в частині відмови у стягненні основного боргу, 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих за період з 09.05.2013 р. по 11.06.2014 р. та прийнято в цій частині нове рішення, у якому вирішено:

Стягнути з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України м. Запоріжжя (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, код ЄДРПОУ - 32025623) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лакофарбні матеріали м. Запоріжжя (69083, м. Запоріжжя, вул. Складська, буд. 8, код ЄДРПОУ - 36648226) 827 139,19 грн. основного боргу, 39 498,73грн. 3% річних та 512 866,09 грн. інфляційних витрат за період з 12.06.2014р. по 13.01.2016р. В іншій частині рішення залишено без змін.

Отже, відповідно до ст. 93 ГПК України постанова Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16 набрала чинності 29.06.2016 р., якою встановлено, що:

«З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю Ника 2012 (постачальник) та Дочірнє підприємство Запорізький облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (замовник) уклали договір про закупівлю товарів за державні кошти № 9/12Т-1 (надалі Договір № 9/12Т-1 від 02.08.2012р.), за умовами якого учасник (постачальник) зобовязується у 2012 році поставити замовнику (покупцю) товар зазначений у пункті 1.2, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Найменування товару: 24.30.2 Інші фарбувальні матеріали (фарби для дорожньої розмітки у комплекті зі склокульками) 3 лоти. Кількість товару 200 тонн фарби для дорожньої у комплекті зі склокульками (60 тонн) у тому числі: Лот 1 фарби для дорожньої розмітки (100 т) у комплекті зі склокульками (30 т); Лот 2 фарби для дорожньої розмітки (100 т) у комплекті зі склокульками (30 т) (п.п. 1.1., 1.2.).

Відповідно до п. 4.1 Договору № 9/12Т-1 від 02.08.2012р. розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати замовником (покупцем) протягом 280 календарних днів після предявлення учасником (постачальником) рахунку на оплату товару та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.2 договору; або поетапної оплати замовником (покупцем) поставлених товарів відповідно до додаткової домовленості сторін.

За умовами п. 4.2 Договору № 9/12Т-1 від 02.08.2012р. до рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат і паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів учасник (постачальник) зобовязується відшкодувати спричинені замовнику (покупцю) збитки (витрати).

Згідно з п. 4.3. Договору № 9/12Т-1 від 02.08.2012р. замовник (покупець) зобовязується розрахуватися з учасником (постачальником) за отриманий товар протягом 280 днів з моменту отримання від учасника (постачальника) документів відповідно до п. 4.1 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписана як додаток до договору Специфікація №1 від 02.08.2012р. відповідно до якої сторони узгодили поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних показників та ціни.

Договір та специфікація до нього підписані та засвідчені печатками сторін без заперечень. …

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та Специфікації № 1 від 02.08.2012 р. за видатковими накладними № 497 від 02.08.2012р. на суму 672750,00 грн., №498 від 02.08.2012р. на суму 293625,00 грн., товарно-транспортними накладними №Р497/020812 від 02.08.2012 р., № Р498/020812 від 02.08.2012 р., позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі довіреності від 02.08.2012 р. № 293, яка видана на ім'я ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи, які підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст.664 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи містяться докази часткової оплати Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України отриманого товару за договором № 9/12Т-1 від 02.08.2012 р. на суму 45000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку ТОВ НИКА 2012 - 10.04.2013 р. в сумі 20000,00 грн. та 12.04.2013 р. в сумі 25000,00 грн. …

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Ніка 2012 (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Лакофарбні матеріали м. Запоріжжя (новий кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги від 11.06.2014р. № ВПВ-110614 (далі Договір від 11.06.2014р. № ВПВ-110614), за умовами якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором: про закупівлю товарів за державні кошти № 9/12Т-1 від 02.08.2012 р., укладений між первісним кредитором та дочірнім підприємством Запорізький облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що за цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання грошових зобов'язань (здійснення розрахунку) за основними договорами в сумі 827139,19 грн.

Згідно з п. 3.2 договору встановлено, що первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором в термін до 20 червня 2014 р., шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд дійшов вірного висновку, що Договір від 11.06.2014р. № ВПВ-110614 укладено з додержанням п. 3.2. цього договору та п. 11.5 Договору від 02.08.2012 р. №9/12/Т-1, якими визначено, що відступлення права вимоги однією із сторін до інших (третіх) осіб допускається виключно за умови письмового погодження з іншою стороною та про вручення боржнику копії договору. …

Звертаючись з позовною заявою позивач (новий кредитор) просив стягнути 827139,19грн. боргу, переданого йому за Договором про відступлення права вимоги від 11.06.2014р. № ВПВ-110614, а також застосував відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді 1521,68 грн. пені за період з 09.05.2013р. по 09.11.2013р., 66624,00 грн. 3% річних та 658923,37 грн. інфляційних втрат за період з 09.05.2013р. по 13.01.2016р. …

Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги від 11.06.2014р. № ВПВ-110614 позивач стає кредитором за Договором № 9/12Т-1 від 02.08.2012р., а згідно з п. 1.2. новий кредитор набуває права вимагати від боржника здійснення розрахунків в сумі 827 139,19грн. за цим же договором.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що угода про розірвання договору не встановлює будь-яких новацій до договору і не є самостійним правочином, який породжує для сторін нові права і обовязки, то, розглядаючи момент виникнення оплатити та заяву про застосування позовної давності, слід виходити з наступного.

Згідно з п.п. 4.1., 4.3. Договору про закупівлю № 9/12Т-1 від 02.08.2012р. розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати замовником (покупцем) протягом 280 календарних днів після предявлення учасником (постачальником) рахунку на оплату товару та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.2 договору; або поетапної оплати замовником (покупцем) поставлених товарів відповідно до додаткової домовленості сторін. Сторони свідчать, що замовник (покупець) зобовязується розрахуватися з учасником (постачальником) за отриманий товар протягом 280 днів з моменту отримання від учасника (постачальника) документів відповідно до п. 4.1 цього договору.

Як визначено вище, товар отримано 02.08.2012р. разом з оговореними документами, тому оплата мала надійти 09.05.2013р. (останній день строку).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України)

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Тобто, порушеним право позивача щодо стягнення суми основного боргу є з 10.05.2013р.

Звернувшись з позовом до суду 21.01.2016р., позивачем не пропущений встановлений законом строк для захисту порушеного права.

При таких обставинах, вимога про стягнення 827 139,19грн. заборгованості є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 66624,00 грн. 3% річних та 658923,37 грн. інфляційних втрат за період з 09.05.2013р. по 13.01.2016р. …

Тобто, за договором цесії може бути відступлена тільки дійсна вимога, тобто та яка існувала на момент переходу відступлення прав.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором про відступлення права вимоги від 11.06.2014р. №ВПВ-110614 передана дійсна вимога щодо стягнення суми боргу у розмірі 827 139,19грн., будь-яких інших вимог сторони не обумовили.

Таким чином, право на нарахування та стягнення сум 3% річних та інфляційних витрат у позивача виникає лише з 12.06.2014р.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення даної вимоги частково в сумі 39 498,73грн. 3% річних та 512 866,09грн. інфляційних витрат за період з 12.06.2014р. по 13.01.2016р. В іншій сумі нарахувань право позивача не є порушеним.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 1521,68 грн. пені за період з 09.05.2013р. по 09.11.2013р., у звязку із порушенням грошового зобовязання.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 258 Цивільного кодексу України встановлює скорочену позовну давність в 1 рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України)

В ході розгляду справи відповідачем надана заява про застосування наслідків пропуску позовної давності від 17.02.2016р. №13/189/1 до вимог про стягнення пені

Оскільки позивач звернувся з позовом 21.01.2011р., то строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені є пропущеним, а вимога задоволенню не підлягає.»

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016р. у справі №908/189/16 видано накази від 12.07.2016 р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював оплати на користь позивача 27.12.2016 р. на суму 1 138 800,00 грн., 14.02.2017 р. на суму 200 000,00 грн. та 20.02.2017 р. на суму 40 704,01 грн., що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання» від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

У пункті 3.3. вказаної постанови зазначено, що на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

Відповідно до п. 4.1. зазначеної постанови пленуму, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання" від 17.12.2013 № 14 вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Згідно із розрахунком позивача відповідачу нараховано 3 % річних у розмірі 25 798,60 грн. за період з 29.06.2016 р. по 27.12.2016 р. на суму заборгованості 1 379 594,01 грн., за період з 29.06.2016 р. по 14.02.2017 р. на суму заборгованості 240 704,01 грн., за період з 29.06.2016 р. по 20.02.2017 р. на суму заборгованості 40 704,01 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, втрати від інфляції нараховані на загальну суму боргу у розмірі 1 379 594,01 грн. за період з 29.06.2016 р. по 27.12.2016 р.

Перевіривши, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем нараховується 3% річних та інфляційні втрати на загальну заборгованість відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16, а саме на 1 379 504,01 грн., яка складається з суми основного боргу 827 139,19 грн., 3% річних - 39 498,73 грн. та інфляційних втрат 512 866,09 грн.

Крім цього, позивачем при здійсненні розрахунку не враховувалось, що постанова Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16 набрала чинності з 29.06.2016 р., а отже відповідно до статті 253 Цивільного Кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто нараховування 3% річних та інфляційних втрат повинно здійснюватись з 30.06.2016 р.

Також, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань та нарахування повинні здійснюватись на суму основного боргу у розмірі 827 139,19 грн., який виник на підставі договору №9/12Т1 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.08.2012 р.

Посилання позивача в обґрунтування нарахування 3% річних та інфляційних втрат на загальну заборгованість у сумі 1 379 504,01 грн., яка виникла на підставі постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16 на ч. 5 ст. 11 ЦК України, у якій зазначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду та на п.5.4. постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 р. №14, в якому встановлено, що якщо певне зобовязання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобовязання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі №908/189/16 стягнення з відповідача було здійснено на підставі договору №9/12Т1 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.08.2012 р., ніякого нового зобовязання за рішенням суду у сторін не виникло, а тому нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на загальну заборгованість у сумі 1 379 504,01 грн. є безпідставним.

Згідно з пунктом 4.4. договору №9/12Т1 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.08.2012 р., у разі недостатності суми проведеного Замовником (Покупцем) на Учасника (Постачальника) платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Учасника (Постачальника) у такій черговості: 1) за будь-яких умов у першу чергу сплачується (погашається) сума основного боргу; 2) всі інші нарахування та платежі сплачуються (погашаються) виключно після сплати (погашення) суми основного боргу.

Відповідно до пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Отже, враховуючи положення пункту 4.4. договору, 3% річних повинні нараховуватись по 26.12.2016 р., оскільки відповідачем 27.12.2016 р. було здійснено погашення суми основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням №985 від 27.12.2016 р. на суму 1 138 800,00 грн. та інфляційні втрати повинні нараховуватись по грудень 2016 р., оскільки погашення було здійснено 27.12.2016 р. Сплата вказаної суму є підтвердженням сплати відповідачем суми основного боргу, а тому продовження нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат після цієї дати не відповідає умовам договору.

Суд здійснивши власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою КП «Законодавство», приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають 3 % річних за період з 30.06.2016 р. по 26.12.2016 р. у розмірі 12 203,69 грн. та інфляційних втрат за період з липня 2016 р. по грудень 2016 р. у розмірі 58 423,03 грн.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (69095, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лакофарбні матеріали (69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Складська, 8, р/р №701 в ПАТ «МЕТАБАНК» м. Запоріжжя, МФО 313582, ) 3% річних в розмірі 12 203 (дванадцять тисяч двісті три) грн. 69 коп., інфляційних втрат в розмірі 58 423 (пятдесят вісім тисяч чотириста двадцять три) грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 059 (одна тисяча пятдесят девять) грн. 41 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 06.06.2017.