ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа № 922/992/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

ТОВ Торговий будинок Спецтехніка ОСОБА_1 (дов. №1 від 23.02.2017р.)

ПАТ Перший Український ОСОБА_2 ОСОБА_3 (дов. від 15.01.2016р.)

ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал ОСОБА_4В (дов. від 28.12.2016р.), ОСОБА_5 (дов. від 23.05.2017р.)

ТОВ Автоторгова група Спецтехніка ОСОБА_6 (дов.№1 від 23.02.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок Спецтехніка (вх.№1439 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2017р. у справі №922/992/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок Спецтехніка, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Автоторгова група Спецтехніка, м. Харків

до 1) Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_2, м. Київ

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7, м. Київ

3) Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами Фінекс - Капітал, яка діє в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Грот

про визнання недійсними правочинів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2017р. у справі №922/992/17 (суддя Суярко Т.Д.) у задоволенні позову відмовлено.

ТОВ Торговий будинок Спецтехніка з вказаним рішенням не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2017р. у справі №922/992/17 про визнання недійсним правочинів. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ Торговий будинок Спецтехніка:

- визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги кредитного портфелю (кредитний договір № 04-315 від 13.05.2008р., іпотечний договір № 10-477 від 27.11.2009р. та договір застави товарів в обороті №10-316 від 13.05.2008р.) № 2365/61 від 13.12.2016р. укладений між ПАТ Перший Український ОСОБА_2 та ТОВ Фінансова компанія Еліт ОСОБА_7;

- визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги кредитного портфелю (кредитний договір № 04-315 від 13.05.2008р., іпотечний договір № 10-477 від 27.11.2009р. та договір застави товарів в обороті №10-316 від 13.05.2008) № Гр-13/12/16 від 13.12.2016р. укладений між ТОВ Фінансова компанія Еліт ОСОБА_7 та ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал, що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Грот; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 29.05.2017р.

24.05.2017р. від ПАТ «ПУМБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5382).

29.05.2017р. від ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал надійшли відзив на апеляційну скаргу та клопотання щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу, повязану з розглядом справи (вх. № № 5555, 5556).

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники ПАТ ПУМБ та ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал проти вимог апеляційної скарги заперечували та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2017р. у справі №922/992/17 без змін.

Представник третьої особи підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 у судове засідання не зявився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

У березні 2017р. ТОВ Торговий будинок Спецтехніка звернулося до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсними з моменту укладення договорів про відступлення права вимоги кредитного портфелю №2365/61 від 13.12.2016р. укладеного між ПАТ «ПУМБ» і ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7, та №Гр-13/12/16 від 13.12.2016р. укладеного між ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 і ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду у звязку з укладенням відповідачами спірних договорів позивач зазначив, що спірні правочини спрямовані на штучне збільшення кредиторів у справі №922/2371/15 про банкрутство ТОВ Автоторгова група Спецтехніка, в якій позивач є ініціюючим кредитором.

13.12.2016р. ПАТ «ПУМБ» на підставі договору про відступлення права вимоги №2365/61 відступив ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 право вимоги кредитного портфелю, де боржником виступає ТОВ Автоторгова група Спецтехніка.

В свою чергу, ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 відступив ці вимоги за договором про відступлення права вимоги №Гр-13/12/16 від 13.12.2016р. ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал, яка діє в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду Грот.

Позивач вважає, що вказані договори відступлення права вимоги є недійсними у розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України через недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про необґрунтованість позовних вимог відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2008 р. між ПАТ ПУМБ (правонаступник ЗАТ «ПУМБ») та ТОВ Автоторгова група Спецтехніка (правонаступник ЗАТ Автоторгова група Спецтехніка) укладено кредитний договір №04-315, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредит у розмірі 1000000,00 дол. США., а позичальник зобовязується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором. До кредитного договору додатковими угодами вносились зміни.

В забезпечення зобовязань за кредитним договором № 04-315 від 13.05.2008р. між ПАТ ПУМБ та ТОВ Автоторгова група Спецтехніка 27.11.2009р. укладено іпотечний договір №10-477 та договір застави товарів в обороті № 10-316, від 13.05.2008 р. Також, в забезпечення зобовязань за кредитним договором укладено договір поруки № 10-405 від 03.11.2010 р. між ПАТ ПУМБ та ТОВ Торговий будинок Спецтехніка та договір поруки №10-317 від 13.05.2008 р. між ПАТ ПУМБ та ОСОБА_8.

13.12.2016 р. між ПАТ ПУМБ (первісний кредитор) та ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №2365/61, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає права вимоги в повному обсязі, що належить первісному кредитору та стає кредитором за:

- кредитним договором № 04-315 від 13.05.2008 р., із усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між ПАТ ПУМБ та ТОВ Автоторгова група Спецтехніка;

- іпотечним договором №10-477, посвідченим 27 листопада 2009 р. приватним нотаріусом Харківського міського-нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованим в реєстрі за № 1799, із усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між ПАТ ПУМБ та боржником;

- договором застави товарів в обороті № 10-316, посвідченим 13 травня 2008 р, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованим в реєстрі за №1422, із усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між ПАТ ПУМБ та боржником;

- договором поруки № 10-405 від 03.11,2010 р. із усіма змінами та доповненнями до нього (договір поруки -1), укладеним між ПАТ ПУМБ та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий будинок Спецтехніка;

- договором поруки №10-317 від 13.05.2008 р., із усіма змінами та доповненнями до нього (договір поруки -2), укладеним між ПАТ ПУМБ та ОСОБА_8 (п. 1.1 1.1.5 договору №2365/61).

Відповідно до п. 1.2 договору №2365/61 до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязаннях, що виникли із кредитного договору, іпотечного договору, договору застави, договорів поруки 1 та 2 в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав.

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 13.12.2016 р. та зареєстровано за №5746.

За актом приймання передачі документів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи визначені у п. 3.1.1 договору №2365/61.

Також, на виконання вимог договору Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 сплатило ПАТ ПУМБ вартість права вимоги.

Як свідчить витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) (т. 1, а.с 191), на підставі договору відступлення права вимоги №2365/61 до відповідного реєстру були внесені зміни 13.12.2016 р.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції ПАТ ПУМБ було надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 13.12.2016р. на підтвердження обставин відступлення права вимоги за договором №2365/61.

В подальшому 13.12.2016 р. між ТОВ Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 (первісний кредитор) та ТОВ КУА Фінекс-Капітал (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №Гр-13/12/16, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги в повному обсязі, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за:

- кредитним договором № 04-315 від 13.05.2008 р. (включаючи всі додаткові угоди до нього) укладеним між ПАТ ПУМБ та ТОВ Автоторгова група Спецтехніка;

- іпотечним договором №10-477, посвідченим 27 листопада 2009 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованим в реєстрі за № 1799, із усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між банком та боржником;

- договором застави товарів в обороті № 10-316, посвідченим 13 травня 2008 р, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованим в реєстрі за №1422, із усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між банком та боржником;

- договором поруки № 10-405 від 03.11.2010 р. із усіма змінами та доповненнями до нього (договір поруки 1), укладеним між банком та ТОВ Торговий будинок Спецтехніка (позивач у даній справі);

- договором поруки №10-317 від 13.05.2008 р., із усіма змінами та доповненнями до нього (договір поруки -2), укладеним між банком та ОСОБА_8.

Відповідно до п. 1.2 договору Гр-13/12/16 до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязаннях, що виникли із кредитного договору, іпотечного договору, договору застави, договорів поруки 1 та 2 в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав.

Договір відступлення права вимоги №Гр-13/12/16 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 13.12.2016 р. та зареєстровано за №5747.

За актом приймання передачі документів первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи визначені у п. 3.1.1 договору №Гр-13/12/16.

Також, на виконання вимог договору ТОВ КУА Фінекс-Капітал сплатило Фінансова Компанія Еліт ОСОБА_7 вартість права вимоги.

Зміни до Реєстру обтяжень нерухомого майна на підставі договору відступлення права вимоги №Гр-13/12/16 були внесені 13.12.2016 р. (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки)

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній золі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України (недійсність правочину) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків. При цьому, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказує про відсутність доказів на підтвердження переходу права вимоги кредитного портфелю від ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 до ТОВ Компанія з управліннями активами Фінекс-Капітал.

Так, позивач зазначає, що копія платіжного доручення №260 від 13.12.2016р. про сплату ТОВ Компанія з управліннями активами Фінекс-Капітал на користь ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 коштів за договором відступлення права вимоги №Гр-13/12/16 від 13.12.2016 р. не може бути належним та допустимим доказом здійснення оплати за договором №Гр-13/12/16 від 13.12.2016р., оскільки не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою НБУ від 21.01.2004р.

Такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 1.4 договору №2365/61, право вимоги за даним договором переходить до нового кредитора з моменту та виключно за умови виконання новим кредитором обовязку, встановленого п. 2.2 цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору №2365/61 первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість прав вимоги становить 1000000,00 грн., яка повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п.2.2. цього договору.

Пунктом 2.2 договору №2365/61 встановлено, що новий кредитор зобовязаний в повному обсязі оплатити вартість права вимоги, передбачену п. 2.1 цього договору, в день укладення сторонами цього договору шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів на рахунок первісного кредитора.

Як свідчать матеріали справи (банківська виписка, виписка за рахунками на 13.12.2016р.) кошти в сумі 1000000,00 грн. (призначення платежу сплата коштів за відступлення права вимоги згідно договору про відступлення права вимоги №2365/61 від 13.12.2016р.) були перераховані ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 на розрахунковий рахунок ПАТ ПУМБ 13.12.2016р.

Згідно з п. 1.5 договору №Гр-13/12/16 право вимоги за даним договором переходить до нового кредитора з моменту та виключно за умови виконання новим кредитором обовязку, встановленого п. 2.2 цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору №Гр-13/12/16 первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість прав вимоги становить 1010000,00 грн., яка повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п.2.2. цього договору.

Пунктом 2.2 договору №Гр-13/12/16 встановлено, що новий кредитор зобовязаний в повному обсязі оплатити вартість права вимоги, передбачену п. 2.1 цього договору, в день укладення сторонами цього договору шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів на рахунок первісного кредитора.

Як свідчать матеріали справи (копія платіжного доручення №260 від 13.12.2016р., банківська виписка по рахунку) кошти в сумі 1010000,00 грн. (призначення платежу сплата за договором про відступлення права вимоги № Гр-13/12/16 від 13.12.2016р.) були перераховані ТОВ Компанія з управліннями активами Фінекс-Капітал на розрахунковий рахунок ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 13.12.2016р.

Колегія суддів зазначає, що загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (надалі - інструкція ).

Нормами зазначеної інструкції передбачено вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Так, відповідно до п. 1.4 Інструкції платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Згідно п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Платіжне доручення має містити такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

За приписами п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Слід також зазначити, що розрахунки за договором про відступлення права вимоги №Гр-13/12/16 від 13.12.2016р. ТОВ Компанія з управліннями активами Фінекс-Капітал здійснювало через систему «клієнт банк».

Відповідно п. 11.5 Інструкції під час здійснення розрахунків за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях. Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронний/і цифровий/і підпис/и; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі "Допоміжні реквізити". Відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Матеріали справи не містять доказів відмови банку у прийнятті до виконання платіжного доручення від 13.12.2016р. та повернення його ТОВ Компанія з управліннями активами Фінекс-Капітал без виконання з встановлених законом підстав.

Натомість в матеріалах справи міститься лист ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 від 07.04.2017р., в якому зазначається, що грошові кошти були отримані товариством 13.12.2016р. в безготівковій формі на поточний рахунок в ПАТ «Кредобанк», про що свідчить відповідна виписка за рахунками.

Таким чином, доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами здійснення розрахунків за договором №Гр-13/12/16, які свідчать про перехід права вимоги до ТОВ Компанія з управліннями активами Фінекс-Капітал.

Крім того, п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними визначено, що невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.

Стосовно доводів позивача, що спірні договори містять ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), який відповідно до норм глави 73 ЦК України та Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" мають право укладати лише фінансові установи, якими не є відповідачі по даній справі, внаслідок чого наявні підстави для визнання цього договору недійсним, колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи таке.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Пунктом 7.11 договору №2365/61 сторони передбачили, що ПАТ ПУМБ не отримує за цим договором жодних послуг, а ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 не отримує жодної плати, повязаної з наданням будь-яких послуг за договором, та не здійснює фінансування на користь ПАТ ПУМБ під вказане відступлення.

Пунктом 7.12 договору №Гр-13/12/16 сторони передбачили, що ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 не отримує за цим договором жодних послуг, а ТОВ КУА Фінекс-Капітал не отримує жодної плати, повязаної з наданням будь-яких послуг за договором, та не здійснює фінансування на користь ТОВ ФК Еліт ОСОБА_7 під вказане відступлення.

За таких обставин, спірні договори відступлення права вимоги від 13.12.2016р. не містять істотних ознак і умов, притаманних договору факторингу, їх предметом не є фінансування (надання коштів) однією юридичною особою іншій. Відповідні договори є договорами цесії (відступлення права вимоги), які укладені в порядку ст.ст. 512-514 ЦК України.

Отже, вимоги ст.ст. 1077, 1079 Цивільного кодексу України на спірні договори не розповсюджуються, а посилання позивача на порушення відповідних норм при укладенні договорів відступлення права вимоги є безпідставним.

Також, є необґрунтованими посилання позивача на відсутність у сторін спірних договорів ліцензій на здійснення операцій з валютними цінностями, оскільки предмет цих договорів становило право вимоги, зокрема, за валютним кредитним договором.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі Декрет) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно із п. 2 ст. 1 Декрету "валютні операції": операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Однак, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-168цс15).

Оскільки в даному випадку предметом договорів про відступлення права вимоги від 13.12.2016р. є не валютні цінності, а право вимоги, в тому числі, за кредитним договором, про що прямо зазначено у п. п. 1.1.1 спірних договорів, розрахунки між сторонами за договорами про відступлення здійснювались у валюті України - гривні, колегія суддів вважає, що укладені між відповідачами договори про відступлення права вимоги не містять ознак здійснення операцій з валютними цінностями, а тому для придбання права вимоги за кредитним договором відповідачам 2, 3 не потрібно було отримувати ліцензію НБУ.

Виходячи зі змісту ст.ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

До Харківського апеляційного господарського суду звернулося ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал з клопотанням, в якому просило:

- стягнути з позивача на свою користь витрати на правову допомогу, повязану з розглядом справи №922/992/17 за договором про надання послуг з ведення справи в господарському суді Харківської області №2017/0103-1С(2) від 06.04.2017р. в розмірі 27000,00 грн.;

- у разі ухвалення рішення Харківським апеляційним господарським судом по справі №922/992/17 на користь ТОВ КУА Фінекс - Капітал стягнути з позивача витрати на правову допомогу, повязану з розглядом справи №922/992/17 за договором про надання послуг з ведення справи в Харківському апеляційному господарському суді №2017/01203-1С(3) від 23.05.2017р. в розмірі 27000,00 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів звернення ТОВ КУА Фінекс - Капітал з клопотанням про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, повязану з розглядом справи у суді першої інстанції. В той же час представники ТОВ КУА Фінекс - Капітал зазначають, що вони усно звертались з таким клопотанням. Проте, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні у звязку з неподанням доказів надання таких послуг та понесення ним таких витрат.

До суду апеляційної інстанції ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал надало копію договору №2017/0103-1С(2) від 06.04.2017р. та платіжне доручення №590 від 18.04.2017р. на суму 27000,00 грн. з призначенням платежу «сплата за послугу супроводження у суді зг. договору №2017/0103-1С(2) від 06.04.2017р.»

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За положеннями пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин.

Заявником клопотання не обґрунтовано неможливість подання вказаних вище доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, а тому колегія суддів не вбачає підстав для прийняття їх до розгляду та відмовляє у задоволенні клопотання про стягнення з позивача на користь ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал 27000грн. витрат на правову допомогу, повязану з розглядом справи №922/992/17 у суді першої інстанції як необґрунтованого.

Стосовно вимоги про стягнення з позивача витрат в сумі 27000грн. на правову допомогу, повязану з розглядом справи №922/992/17 в апеляційній інстанції, колегія суддів зазначає таке.

23.05.2017р. між ТОВ КУА Фінекс - Капітал (клієнт) та Юридична компанія «Фінекс - право» укладено договір №2017/0103-1С(3) про надання послуг з ведення справи в суді, відповідно положень пункту 1.1. якого клієнт доручає, а Юридична компанія бере на себе зобов'язання здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в Харківському апеляційному господарському суді по справі №922/992/17.

Згідно п. 5.3 договору загальний розмір винагороди на дату набуття чинності цим Договором становить 27000,00грн., без ПДВ. Відповідно до п. 5.7 договору факт надання послуг підтверджується двостороннім актом приймання-передачі виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін у порядку, визначеному цим договором. Акт приймання передачі виконаних робіт є підставою для проведення остаточних розрахунків з Юридичною компанією (п. 5.10 договору). Клієнт протягом 5-ти робочих днів з дня отримання акту приймання-передачі виконаних робіт зобов'язаний підписати та повернути його Юридичній компанії або направити письмову мотивовану відмову від підписання акту. (п. 5.9 договору).

До клопотання заявником надано копію вказаного договору №2017/0103-1С(3) та платіжного доручення №594 від 26.05.2017р. на суму 27000,00грн. Проте, заявником не надано акт приймання передачі виконаних робіт підписаний уповноваженими особами, який є належним та допустимим доказом виконання та прийняття замовником обумовлених договором робіт, а також підставою для проведення остаточних розрахунків.

Враховуючи викладене, колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення клопотання ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал про стягнення з позивача витрат в сумі 27000грн. на правову допомогу, повязану з розглядом справи №922/992/17 в апеляційній інстанції.

Відмова у задоволенні вказаного клопотання ТОВ Компанія з управління активами Фінекс - Капітал про стягнення витрат на правову допомогу не позбавляє заявника права на звернення з окремим позовом в загальному порядку.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок Спецтехніка залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2017р. у справі №922/992/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 30.05.17р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.