ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р. Справа № 911/4259/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Півень Д. М. (довіреність б/н від 19.12.2016 р.);

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Газ Трейд Груп", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Селезія", м. Бровари

про визнання договору недійсним

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ „Газ Трейд Груп" звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ТОВ „Селезія" про визнання недійсним агентського договору № 0716АГ від 14.06.2016 р., укладеного між ТОВ „Газ Трейд Груп" та ТОВ „Селезія".

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невідповідністю агентського договору № 0716АГ від 14.06.2016 р., укладеного між ТОВ „Газ Трейд Груп" та ТОВ „Селезія" положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, інших нормативно-правових актів, так як вказаний договір не містить усіх істотних умов.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.12.2016 р. порушено провадження у справі № 911/4259/16 за позовом ТОВ „Газ Трейд Груп" до ТОВ „Селезія" про визнання договору недійсним і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 08.02.2017 р.

08.02.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 22.02.2017 р.

22.02.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 09.03.2017 р.

09.03.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву та інші документи, витребувані судом, не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за відсутності відзиву на позовну заяву за наявними у ній матеріалами.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено агентський договір № 0716АГ, згідно з умовами п. 1.1. якого принципал доручає, а агент приймає на себе зобов'язання здійснювати від імені, за дорученням та за рахунок принципала пошук організацій, зацікавлених у продажі на території України для принципала природного газу.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору Агент зобов'язується:

- здійснювати пошук потенційних постачальників.

- проводити попередні переговори з метою подальшого укладення договорів купівлі-продажу природного газу принципала з постачальниками.

- при позитивному результаті попередніх переговорів доводити до принципала інформацію про потенційних постачальників, сприяти підписанню договорів, додаткових угод к існуючим договорам, специфікацій, актів приймання передачі природного газу та ін..

- рекламувати принципала, використовуючи для цих цілей виключно рекламні матеріали, отримані від принципала.

- не здійснювати рекламно-інформаційну діяльність з питань придбання природного газу для принципала від свого імені і без письмової згоди принципала.

- не вносити від свого імені будь-які зміни в офіційну документацію принципала (довідково-інформаційну, рекламну та т.п.), яка була надана для здійснення діяльності в рамках договору.

- у разі укладення договору між постачальником і принципалом приймати пакет документів від постачальника (договір, специфікація і т.д.) для підписання з боку принципала і передавати підписаний пакет документа постачальнику.

- виконати дослідження стану та перспективи розвитку ринку/ природного газу.

- виконувати інші обов'язки, передбачені цим договором та чинним законодавством України.

- оперативно повідомляти принципала про всі істотні умови договорів купівлі-продажу природного газу та їх зміни.

Принципал зобов'язується:

- своєчасно проводити платежі і розрахунки за цим договором.

- надавати необхідні рекламні матеріали протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту заявки агента, відправленої принципалу.

- у разі необхідності або за запитом агента, інформувати агента про дії, що вживаються аринципалом з купівлі- продажу природного газу.

- надавати агенту доручення, всю необхідну інформацію (яка не є конфіденційною), яка може сприяти ефективному пошуку постачальників природного газу для принципала.

- виконувати інші обов'язки, передбачені цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за виконання агентом обов'язків за цим договором принципал виплачує винагороду агенту в розмірі 2 % від вартості природного газу, яка вказана в актах приймання-передачі газу між принципалом та постачальником та округленої до 1000, 00 за правилами арифметики.

Виплата винагороди здійснюється на підставі виставленого рахунка, протягом 45 календарних днів з моменту підписання акту надання послуг.

Пунктом 7.1. договору визначено строк його дії, згідно з яким цей договір укладено без визначення терміну закінчення його дії і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Одночасно із укладенням договору між сторонами було підписано Додаток № 1 до договору - Звіт агента.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить визнати недійсним агентський договір № 0716АГ від 14.06.2016 р., укладений між ТОВ „Газ Трейд Груп" та ТОВ „Селезія".

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням агентських послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1. ст. 295 Господарського кодексу України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє.

Згідно з ст. 296 цього ж кодексу агентські відносини виникають у разі:

надання суб'єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій;

схвалення суб'єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб'єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження.

Статтею 297 цього ж кодексу передбачено, що за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України.

Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 207 цього ж кодексу передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV „Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Дослідивши агентський договір № 0716АГ від 14.06.2016 р., укладений між ТОВ „Газ Трейд Груп" та ТОВ „Селезія", суд дійшов висновку, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов даного договору (предмет, дата укладення, ціна, порядок розрахунків, строк дії, тощо), його зміст та форма договору не суперечать положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та іншим нормативно-правовим актам в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, агентський договір № 0716АГ від 14.06.2016 р., укладений між ТОВ „Газ Трейд Груп" та ТОВ „Селезія", не суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, то позовна вимога позивача до відповідача про визнання його недійсним, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

31 березня 2017 р.