ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

01.06.2017р. Справа №905/987/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В., розглянув матеріали за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ, №31/13-1530 від 31.03.2017р. на дії органу державної виконавчої служби, у справі за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ,

до відповідача, Комунального підприємства Макіївтепломережа, м.Макіївка Донецької області,

про стягнення 1993457,20грн. боргу, 315464,23грн. пені, 76748,10грн. штрафу, 435271,37грн. інфляційних, 51612,02грн. 3% річних,-

за участю представників сторін:

від позивача (заявника): ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача (боржника): не з'явився;

від Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.05.2016р. у справі №905/987/16 (повний текст рішення складено та підписано 30.05.2016р.) позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, до Комунального підприємства Макіївтепломережа, м.Макіївка Донецької області, задоволено, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 1993457,20грн. основного боргу, 315464,23грн. пені, 76748,10грн. штрафу, 435271,37грн. інфляційних втрат, 51612,02грн. 3% річних, 43088,29грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення 10.06.2016р. господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

05.04.2017р. господарським судом Донецької області отримано скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, №31/13-1530 від 31.03.2017р., у якій останній просить визнати незаконними дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16; визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16 та зобов'язати державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/438 від 05.04.2017р., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в господарському суді Донецької області, у зв'язку із закінченням повноважень судді Шилової О.М., для розгляду скарги №31/13-1530 від 31.03.2017р. по справі №905/987/16 визначено суддю Кротінову О.В. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017р.).

05.04.2017р. ухвалою господарського суду Донецької області скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, №31/13-1530 від 31.03.2017р. на дії органу державної виконавчої служби, прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Обґрунтуванням наведеного, за висновками заявника, є незаконні дії виконавчого органу. Скаржник вказує на порушення вимог чинного законодавства при винесенні постанови від 24.02.2017р. про повернення виконавчого документу, зокрема, неправомірним застосуванням положень Закону України Про виконавче провадження: державним виконавцем у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. зазначено неправдиві дані стосовно оголошення транспортних засобів боржника у розшук, що свідчить про недбале ставлення даної особи органу державної виконавчої служби до своїх функціональних обов'язків; рішення суду не виконано, виконавчий документ незаконно повернуто стягувачу.

Нормативним підґрунтям визначено ст.ст.1, 2, 6, 18, 37, 39, 74 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст.19, 124 Конституції України та ст.ст.1, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.1, 7, 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», п.п.1-3 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також посилання на п.9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», постанову Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», п.43 рішення Європейського суду від 20.07.2004р. у справі Шмалько проти України (заява №60750/00), рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011р. у справі №2-рп/2011.

19.05.2017р. від Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшли заперечення №14.9-5-309 від 10.05.2017р., за змістом яких останній заперечує щодо вимог скарги; вказує, що ним проведено всі можливі виконавчі дії для реального виконання рішення суду.

До заперечень додано копії матеріалів виконавчого провадження №51890775.

Представник позивача (заявника) у судовому засіданні 01.06.2017р. підтримав вимоги скарги у повному обсязі.

Представник відповідача (боржника) у судове засідання 01.06.2017р. не зявився, витребувані документи не надав.

Представник Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання 01.06.2017р. не зявився; причин неявки не повідомив.

Керуючись приписами ч.2 ст.121-2 господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розгляд скарги за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив надані матеріали та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 20.05.2016р. у справі №905/987/16 (повний текст рішення складено та підписано 30.05.2016р.) позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, до Комунального підприємства Макіївтепломережа, м.Макіївка Донецької області, задоволено, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 1993457,20грн. основного боргу, 315464,23грн. пені, 76748,10грн. штрафу, 435271,37грн. інфляційних втрат, 51612,02грн. 3% річних, 43088,29грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення 10.06.2016р. господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

10.08.2016р. державним виконавцем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 20.05.2016р. №905/987/16 (ВП№51890775) про стягнення 1993457,20грн. основного боргу, 315464,23грн. пені, 76748,10грн. штрафу, 435271,37грн. інфляційних втрат, 51612,02грн. 3% річних, 43088,29грн. судового збору.

10.08.2016 державним виконавцем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№51890775 та постанова про арешт коштів боржника від 06.09.2016р. ВП№51890775.

15.11.2016р. державним виконавцем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про розшук майна боржника ВП№51890775.

24.02.2017р. державним виконавцем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у якій причинами повернення означено, що у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи; кошти на арештованих розрахункових рахунках та майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутні; на виявлені транспортні засоби накладено арешт, вони оголошені в розшук, але на даний час не знайдені.

Підставою вчинення є посилання на приписи п.5 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

При цьому, відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України, виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України Про виконавче провадження, як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016р. визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999h/, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частин 6,7 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016р. рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається з поданої скарги, скаржником оскаржуються дії та бездіяльність державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 10.08.2016р. (постанова про відкриття виконавчого провадження №51890775) по 24.02.2017р., отже у період дії як Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999р. так і Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21.04.1999р. та №1404-VIII від 02.06.2016 основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом.

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до ст.4 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р. під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Аналогічна норма міститься в п.4 ст.18 ст.4 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р.

Згідно з ст.5 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

У відповідності до ст.18 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно ст.11 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р. державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст.32 Закону України №606-ХІV від 21.04.1999р., що знайшла своє відображення у ст.10 редакції Закону №1404-VІІІ від 02.06.2016р.).

У відповідності до ч.2 ст.36 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999р. розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до п.3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5 в редакції, що діяла до 05.10.2016) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Матеріали справи містять лист Лиманського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області №12-691 від 15.11.2016р., лист ПАТ «ПУМБ» №116/380/07-5 від 22.09.2016р. на №12-691 від 06.09.2016р., лист Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» №25-9/2076/1363-БТ від 20.09.2016р. на №12-691 від 06.09.2016р. «Щодо постанови про арешт коштів», лист ПАТ «Альфа-Банк» №74364-26-б/б від 20.09.2016р., повідомлення центру 1443 Міністерства внутрішніх справ України №31/5-1443-7115 від 26.11.2016р.

Відповідно до листа ПАТ «ПУМБ» №116/380/07-5 від 22.09.2016р. на №12-691 від 06.09.2016р. на рахунках боржника кошти для виконання арешту відсутні.

Згідно листа Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» №25-9/2076/1363-БТ від 20.09.2016р. на №12-691 від 06.09.2016р. «Щодо постанови про арешт коштів» 19.09.2016р. на кошти, що містяться на рахунках боржника №77239, №77239 накладено арешт у сумі 3207255,33 грн.; повідомлено, що на рахунках боржника відсутні кошти для виконання постанови; зазначено, що рахунки №7239, №7239, №7239, №7239 не підлягають арешту, оскільки останні відкривались зі спеціальним режимом використання, а саме для інвестиційної діяльності у сфері теплопостачання, як передбачається ст.26-1 Закону України «Про теплопостачання».

За змістом листа ПАТ «Альфа-Банк» №74364-26-б/б від 20.09.2016р. залишок коштів на рахунках боржника відсутній для виконання постанови; вказано, що постанова не прийнята до виконання в частині арешту грошових коштів на рахунку №2604, оскільки відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхові кошти, що зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

У повідомленні центру 1443 Міністерства внутрішніх справ України №31/5-1443-7115 від 26.11.2016р. зазначено, що на транспортні засоби боржника в НАІС ДДАІ накладено обмеження: розшук та/або затримання (згідно переліку).

У відповідності до ст.54 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобовязані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Доказів відповідного звернення суду не надано.

З огляду на встановлене вище, в рамках виконавчого провадження ВП №51890775 державним виконавцем не направлялись запити до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики, відповідних органів щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності, іншого майна (майнових прав), належних на праві власності відповідачу.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд зауважує, що звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду посадових осіб юридичної особи-боржника за кордон є правом, проте реалізація якого нерозривно пов'язана з обовязком виконавця вжити останнім усі необхідні заходи задля виконання судових актів.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження (у редакції Закону України №1404-VІІІ від 02.06.2016р.) виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, п.5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Частиною 2 цієї норми передбачено, що про наявність обставин, зазначених у п.п.2-6 ч.1 цієї статті, державний виконавець складає акт.

Як вже зазначалось вище, Лиманським міським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з тим, що у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи; кошти на арештованих розрахункових рахунках та майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутні; на виявлені транспортні засоби накладено арешт, вони оголошені в розшук, але на даний час не знайдені.

Проте, дослідивши фактичні обставини, судом не встановлено вжиття виконавчим органом усіх всіх необхідних та можливих заходів для належного примусового виконання рішення господарського суду Донецької області, а тому оскаржувана заявником постанова державного виконавця від 24.02.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу ВП№51890775 є передчасною.

Окрім того, слід зауважити про відсутність акту на виконання ч.2 ст.37 Закону України Про виконавче провадження (у редакції Закону України №1404-VІІІ від 02.06.2016р.)

При цьому висновок щодо безрезультатності та/або неможливості розшуку майна чи встановлення/з'ясування певних обставин буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Аналогічної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України у Постанові у справі №14/492 від 04.02.2015 року та у Постанові у справі №9/38-10 від 21.10.2014 року.

Відтак, висновки державного виконавця, викладені у постанові від 24.02.2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу ВП№51890775 безпідставні.

Враховуючи наведене, дії органу Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.02.2017р. у ВП№51890775 підлягають визнанню незаконними.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачений порядок розгляду господарськими судами скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а також порядок такого оскарження у процедурі виконання судових рішень.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верхового Суду України №14 від 26.12.2003р. Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

У п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012р. зазначено, що при вирішенні питань, повязаних із застосуванням ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам слід мати на увазі таке.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК.

Тобто, ані Господарський процесуальний кодекс України, ані Законом України Про виконавче провадження не надає повноважень відповідному суду скасувати акти державної виконавчої служби. З метою поновлення порушеного права, господарський суд вправі постанову державної виконавчої служби або наслідки виконавчих дій визнати недійсними. До того ж, суд не справі зобовязати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із наведеним Законом можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку щодо правомірності доводів заявника, та приймаючи до уваги таке, задовольняє скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, №31/13-1530 від 31.03.2017р. в частині визнання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16 недійсною.

В іншій частині вимог суд у задоволенні скарги відмовляє, з огляду на вищевикладене.

Одночасно відповідно до вимог ст.41 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що встановлено обовязок саме державного виконавця здійснити дії направлені на відновлення виконавчого провадження у разі визнання недійсною відповідної постанови судом у певний строк.

Враховуючи те, що відновлення виконавчого провадження, у даному випадку, є передбаченим законом наслідком визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу недійсною (незаконною), та з огляду на те, що суду не надано доказів ухилення державного виконавця від вчинення дій щодо відновлення виконавчого провадження, вимоги скаржника щодо зобов'язання відновити виконавче провадження є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, №31/13-1530 від 31.03.2017р. про визнання незаконними дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16; визнання недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16 та зобов'язання державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі, задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16.

3. Визнати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.02.2017р. з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2016р. у справі №905/987/16 недійсною.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5. Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття.

Суддя О.В. Кротінова