ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.05.2017 Справа № 907/303/17

Суддя господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Керівника Хустської місцевої прокуратури, м. Хуст Закарпатської області в інтересах держави в особі:

позивач : Відділу управління майном спільної власності територіальних громад сіл, міста, району виконавчого апарату Іршавської районної ради, м. Іршава Закарпатської області

до відповідача : Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Іршава Закарпатської області

про: стягнення заборгованості у сумі 50406,12 грн.

Представники:

від позивача - Фельцан І.Ю., представник за довіреністю;

від відповідача - не з'явився;

прокурор - Форгачі Т.В., прокурор прокуратури Закарпатської області.

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз'яснено їх права та обов'язки відповідно до ст.ст. 20, 22 ГПК України, зокрема, право заявляти відводи.

СУТЬ СПОРУ: Керівником Хустської місцевої прокуратури, м. Хуст Закарпатської області в інтересах держави в особі: позивача Відділу управління майном спільної власності територіальних громад сіл, міста, району виконавчого апарату Іршавської районної ради, м. Іршава Закарпатської області заявлено позов до відповідача : Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Іршава Закарпатської області про: стягнення заборгованості у сумі 50406,12 грн.

Позивач та прокурор, присутні в судовому засіданні, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, наполягають на задоволенні позовних вимог, посилаючись на долучені до матеріалів справи документи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, участі уповноваженого представника в засідання суду не забезпечив, письмового документально обґрунтованого відзиву на позов не надав, вимоги ухвали суду від 17.03.2017 року не виконав повністю, причин неявки не повідомив, надіслана йому поштова кореспонденція суду, за юридичною адресою відповідача, яка міститься в ЄДРЮОФО, повернута суду без вручення адресату з відміткою «не проживає».

19.05.2017 року через канцелярію суду, позивачем надано акт обстеження факту проживання №195 від 27.04.2017 року, відповідно до якого, комісією встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але фактично, за даною адресою не проживає.

Представники позивача та прокурор у ході судового розгляду наполягали на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

За таких обставин справа вирішується в порядку передбаченому ст. 75 Господарського процесуального кодексу України без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

31 грудня 2013 року між Відділом управління майном спільної власності територіальних громад сіл, міста району виконавчого апарату Іршавської районної ради (надалі-позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі - відповідач) укладено договір оренди майна №314 (надалі-договір) об'єкта, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, міста району. Орендоване приміщення відповідно до вказаного договору оренди є вбудоване нежитлове приміщення першого поверху будівлі Іршавської районної лікарні, площею 9,5 кв. м., позначене на інвентарній справі літ. АДРЕСА_2.

Хустською місцевою прокуратурою 8 лютого 2016 року до Господарського суду Закарпатської області подано позовну заяву в інтересах держави в особі відділу управління майна спільної власності територіальних громад сіл, міста району виконавчого апарату Іршавської районної ради до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди комунального майна від 31.12.2013 площею 9,5 кв.м. вартістю 10190 грн., повернення майна та стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 43612,83 грн. за період оренди з листопада 2013 року по січень 2016 року. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27 квітня 2016 року (по справі №907/62/16) вказаний позов задоволено повністю. Рішення набрало законної сили.

Відділом управління майном спільної власності територіальних громад сіл, міста району виконавчого апарату районної ради пред'явлено до виконання виданий господарським судом Закарпатської області наказ від 16 травня 2016 року щодо виконання вказаного рішення суду по справі №907/62/16.

Станом на час звернення з позовом, за вказаним договором наявна заборгованість зі сплати орендної плати, за період з 09.02.2016 року по 01.11.2016 року, яка становить 50 406,12 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до акту від 01.11.2016 року приймання - передачі (повернення) орендованого, майно повернуто позивачу.

Згідно п. 3.7 договору оренди, у випадку закінчення строку дії договору оренди, орендна плата сплачується орендарем на дату фактичного використання майна.

Відповідно до п. 5.3 та п. 5.7 договору, орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та щомісячно, до 15 числа місяця, наступного за останнім місяцем звітного, надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати.

Пунктами 9.1., 9.2. договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежне виконання зобов'язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Спори, які виникають за цим договором або в заявку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку.

Відповідно до п.10.2. договору, умови зберігають силу протягом всього терміну цього договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов'язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань.

Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості з орендної плати, відповідач систематично своїх зобов'язань за вказаним договором оренди не виконував, а саме, не сплачував орендну плату, у зв'язку з чим, станом на 21 лютого 2017 року, заборгованість відповідача за період з 09.02.2016 року по 01.11.2016 року склала 50 406, 12 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилались листи-попередження/вимоги у порядку ст. ст. 5, 6 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, від 02.06.2016 року №01-36/397, від 04.11.2016 року №01-36-645, від 20.12.2016 року №01-36/712 з вимогою щодо сплати заборгованості з орендної плати (містяться в матеріалах справи). Належних та допустимих доказів відповіді на вказані вимоги суду не надано, а також не зважаючи на вимогу суду не надано доказів погашення заборгованості.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, обов'язок орендаря щодо внесення орендної плати за договором найму (оренди) передбачений ст. 762 Цивільного кодексу України.

Порядок виконання зобов'язань по сплаті грошових коштів передбачений ст. 198 Господарського кодексу України, згідно з яким платежі за грошовими зобов'язаннями здійснюються в безготівковій формі або готівкою через установи банків.

Згідно до ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, до виниклих правовідносин необхідне застосування також і спеціального нормативно-правового акту, що регулює правовідносини сторін під час оренди державного та комунального майна, у тому числі регулює порядок укладання договорів оренди державного та комунального майна, зобов'язання сторін за такими договорами, наслідки порушення зобов'язань - Закон України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 3. ст. 18, ч. 3. ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, у строки, що встановлені в договорі. Аналогічна норма закріплена статтею 285 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 29 Закону за невиконання зобов'язання за договором оренди сторони несуть відповідальність встановлену законодавством України та договором.

Стаття 142 Конституції України передбачає, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначити напрямки використання коштів місцевих бюджетів, відповідно до Закону.

Відповідно до п. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності територіальної громади захищається Законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Порядок виконання зобов'язань по сплаті грошових коштів передбачений ст. 198 Господарського кодексу України, згідно з яким платежі за грошовими зобов'язаннями здійснюються в безготівковій формі або готівкою через установи банків.

Враховуючи доведеність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення суми орендної плати за договором №314 від 31.12.2013 року в розмірі 50406,12 грн., суд дійшов висновку про задоволення позову.

Обов'язок доказування, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 11, 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Односторонньої відмови від виконання договору чи зміни умов його виконання не допускається. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, враховуючи вищенаведене в сукупності, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, відповідачем в установленому порядку не спростовані та не заперечені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача також слід стягнути судовий збір

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1, ід.код НОМЕР_1) на користь держави в особі відділу управління майном спільної власності територіальних громад сіл, міста району виконавчого апарату Іршавської районної ради (р/р №7072 ГУДКУ в Закарпатській області МФО 812016) борг у сумі 50406,12 грн., за договором оренди №314 від 31 грудня 2013 року нежитлового приміщення першого поверху будівлі Іршавської районної лікарні, площею 9,5 кв.м., позначене на інвентарній справі АДРЕСА_2

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1, ід.код НОМЕР_1) на користь Прокуратури Закарпатської області (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2-а) витрати пов'язані зі сплатою судового збору на суму 1600,00 грн.

4. Видати накази.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.05.2017 року.

Суддя Андрейчук Л.В.