ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р.Справа № 922/1262/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 особисто, ОСОБА_4 за довіреністю від 12.04.2017

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 4000,00 грн. заборгованості за договором поставки № 11-01 від 08.11.2016, 445,70 грн. пені та 3243,05 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до розгляду на 03 травня 2017 року.

Розгляд справи було відкладено на 29 травня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Також представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. №15726 від 16.05.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не надав.

Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 03.05.2017 року, місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

08.11.2016 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі між Позивачем та Відповідачем) був укладений договір поставки № 11-01 (надалі Договір). Договір від Покупця був підписаний ОСОБА_5 за довіреностю НВА 046479 від 15.08.2016р.

Відповідно до умов зазначеного договору Позивач зобов'язується поставити та передати у власність Відповідача тбвар, а останній зобов'язується прийняти та оплатити його вартість.

09.11.2016р. Позивач на виконання вимог вищезазначеного договору поставив Відповідачу товар (склопосуд) на загальну суму 16215,28 грн., що підтверджується видатковою накладню № 09/11-03 від 09.11.2016.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що вартість поставленого товару оплачується Відповідачем в строк 15 календарних днів з моменту поставки, шляхом переведення на розрахунковий рахунок грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача. На момент подачі цієї позовної заяви Відповідач в порушення умов договору оплату товару здійснив частково, чим не виконав своє зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата поставленого товару проводилася Відповідачем частками, а саме: 28.11.2016 на суму 6215,28 грн, 07.12.2016 на суму 3000 грн., 12.12.2016 на суму 2000 грн., 11.01.2017 на суму 1000 грн.

Позивачем в порядку ст. ст. 6, 7, 8 Господарського процесуального кодексу України була направлена претензія від 15.02.2017 про погашення суми основного боргу та сплати штрафних санкцій за договором поставки, яка була отримана Відповідачем 15.03.2015, яку Відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи, що факт поставки Позивачем Відповідачу товару підтверджується матеріалами справи, не спростований Відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, докази оплати отриманого товару матеріали справи не містять, - позов про стягнення 4000,00 грн. основної заборгованості за договором поставки від 08.11.2016 р. № 11-01 підлягає задоволенню.

Крім того, Позивачем нараховані Відповідачу пеня в сумі 445,70 грн. та штраф в розмірі 3243,05 грн.

В силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до п. 3, ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями, відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.5 договору передбачено за порушення зобов'язань, а саме за несвоєчасну оплату товару «Покупець» (Відповідач) сплачує «Постачальнику» (Позивач) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. Крім того, відповідно до п. 8.5 Договору, за прострочення оплати понад 15 календарних днів «Покупець» додатково сплачує «Постачальнику» штраф у розмірі 20% від суми невиконаного зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати Відповідачем за поставлений Позивачем товар згідно Договору перевіривши арифметичний розрахунок пені та штрафу за допомогою програми Калькулятор Ліга, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 445,70 грн. та штрафу в розмірі 3243,05 грн., а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61111, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61204, АДРЕСА_2, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) заборгованість за договором поставки №11-01 в розмірі 4000,00 грн., суму пені в розмірі 445,70 грн., суму штрафу в розмірі 3243,05 грн. та 1600 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 01.06.2017 р.

Суддя С.А. Прохоров