РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017Справа №910/7480/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-полімер"
до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон"
про визнання недійсним договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 р. в частині третейського застереження

Суддя Трофименко Т.Ю.

В засіданні приймали участь

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: Коханчук Г.В. за довіреністю № 2612/14 від 26.12.16 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-полімер" (надалі по тексту - позивач, поручитель) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон" (надалі по тексту - відповідач,банк) про визнання недійсним договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 р. в частині третейського застереження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-полімер" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Юнісон" 14.01.2014 був укладений Договір поруки № 08/ПЮ-14-КБ ( надалі - Договір поруки),відповідно до якого позивач виступив поручителем за зобов'язаннями Корпорації "Енергоресурс-інвест" за Договором про відкриття кредитної лінії № 03-01/14/КЛ-КБ від 14.01.2014 та договором про відкриття кредитної лінії № 04-01/14/КЛМВ-КБ від 14.01.2014. В подальшому до тексту Кредитного договору неодноразово вносились зміни та доповнення. Зокрема, Договором про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до Договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 були внесені зміни, в частині визначення порядку розгляду спорів. Так,відповідно до зазначеного договору про внесення змін та доповнень сторонами було укладене третейське застереження, відповідно до якого позивач мав право ініціювати розгляд спорів, що виникають при виконанні Кредитного договору у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків.

Крім того, позивач зазначає, що передбачене у Договорі про внесення змін та доповнень третейське застереження є недійсним з огляду на те, що договір про внесення змін та доповнень є договором приєднання, типова форма якого затверджувалась відповідачем та позивач не міг запропонувати свої умови до Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року порушено провадження у справі № 910/7480/17 та призначено справу до розгляду на 29.05.2017.

У судове засідання 29.05.2017 позивач не з'явився, проте подав до суду 25.05.2017 клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого уповноваженого представника в дане судове засідання.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість забезпечити явку представника в судове засідання, з огляду на таке.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Позивач подаючи до суду клопотання не надав доказів, які підтверджують поважні причини неявки представника в судове засідання.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.05.2017 проти позову заперечував, виклав свої заперечення в письмовому відзиві, також представник відповідача заперечував проти клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-полімер" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Юнісон" 14.01.2014 був укладений Договір поруки № 08/ПЮ-14-КБ ( надалі - Договір поруки),відповідно до якого позивач виступив поручителем за зобов'язаннями Корпорації "Енергоресурс-інвест" за Договором про відкриття кредитної лінії № 03-01/14/КЛ-КБ від 14.01.2014 та договором про відкриття кредитної лінії № 04-01/14/КЛМВ-КБ від 14.01.2014. В подальшому до тексту Кредитного договору неодноразово вносились зміни та доповнення. Зокрема, Договором про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до Договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 були внесені зміни, в частині визначення порядку розгляду спорів. Так,відповідно до зазначеного договору про внесення змін та доповнень сторонами було укладене третейське застереження, відповідно до якого позивач мав право ініціювати розгляд спорів, що виникають при виконанні Кредитного договору у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків.

У своїй позовній заяві позивач стверджує, що передбачене у Договорі внесення змін та доповнень третейське застереження є недійсним з огляду на договір про внесення змін та доповнень є договором приєднання, типова форм затверджувалась відповідачем і позивач не міг запропоновувати свої умови до Договору.

Однак, як зазначає відповідач те що, жодним локальним нормативним актом в ПАТ «ЮНІСОН» не затверджувались типові форми договорів про внесення змін та доповнень до кредитних договорів. Договори, якими вносяться зміни та доповнення до кредитних договорів в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» складаються, виходячи із домовленостей сторін, прийнятих кредитним комітетом відповідача рішень, з врахуванням інтересів кожної сторони. Відповідно договір про внесення змін та доповнень № 2 від 23.01.2015 абсолютно не містить ознак договору приєднання.

Згідно із статтею 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Твердження позивача про те, що договір про внесення змін та доповнень є договором приєднання є хибним, адже, відповідач не встановлював умови додаткових угод у формулярах, інших стандартних формах, тощо. Зазначений договір про внесення змін є суто індивідуальним і таким, що має відношення тільки до правовідносин, що виникли між сторонами спору. Договір з боку Товариства укладався не шляхом приєднання, а шляхом його підписання.

В позовній заяві позивач зазначає, що розгляд спору у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків є абсурдним та несправедливим, аргументуючи дану тезу тим, що Третейський суд створений Асоціацією українських банків, членом якої можуть бути банки, а також регіональні об'єднання банків, кредитно-фінансові та економічні навчальні заклади.

Так, відповідно до пункту 3.1 Статуту Асоціації українських банків, розміщеному на загальнодоступному ресурсі http://aub.org.ua, членами Асоціації можуть бути банки, об'єднання банків, інші підприємства, установи та організації, які створені відповідно до чинного законодавства України, визнають Статут Асоціації, сплачують вступні і членські внески. Тобто, членом Асоціації українських банків може бути будь-яка юридична особа, навіть та, яка не має статусу банківської установи.

Відповідно, сторони знаходяться в абсолютно рівних умовах, твердження позивача про упередженість розгляду спору постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків не відповідають дійсності.

Відповідач, в свою чергу, заперечив проти позову, з огляду на його безпідставність.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З огляду на наведені обставини, на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати недійсним пункт 1.3. Договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ , укладеного сторонами 14.01.2014, за яким п. 5.6. договору поруки викладено в новій редакції, а саме включено п. 5.6.1. про третейське застереження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Таким чином, третейська угода є, по суті, договором, який визначає певні процесуальні права та обов'язки сторін, тоді як цивільна угода регулює матеріальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Позивач серед підстав позову вказує на те, що Договір поруки № 08/ПЮ-14-КБ , від 14.01.2014 та додаткова угода № 2 від 23.01.2015, є договором приєднання, у зв'язку з чим позивач не вправі був змінити його умови, в тому числі, в частині третейської угоди.

За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Договором про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до Договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 були внесені зміни, в частині визначення порядку розгляду спорів. Так,відповідно до зазначеного договору про внесення змін та доповнень сторонами було укладене третейське застереження в п.1.3., відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 5.6 договору про внесення змін та доповнень у наступній редакції: по всіх питаннях, не врегульованих цим договором, сторони керуються відповідними нормами права України. Всі розбіжності, що виникають при розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони-позивача:

- у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за договором; місце і дата укладання цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент та розпорядок роботи суду, положення про суд розміщено в Інтернеті на веб-сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud.aub.org.ua ; або

- у суді загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Так, власне, спірна умова виникла у зв'язку з укладенням між Корпорацією «Енергоресурс-інвест» та Банком договору про внесення змін та доповнень №6 від 23.01.2015 р. до договору про відкриття кредитної лінії №03-01/14КЛ-КБ від 14.01.2014 р. та Договору про внесення змін та доповнень №4 від 23.01.2015 р. до Договору про відкриття кредитної лінії № 04-01/КЛМВ-КБ від 14.01.2014 р. Сторони домовились внести зміни у укладений між ними Договір, а саме в Договорі про внесення змін та доповнень № 2 до Договору поруки №08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 р., яким п.5.6. Договору поруки викладено у новій редакції,а саме включено п.п.5.6.1. про третейське застереження, що свідчить про волевиявлення сторін на досягнення згоди зокрема в частині цього пункту договору у тому вигляді, в якому він викладений.

Так, за приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, оскільки надання згоди на внесення змін до Договору поруки №08/ПЮ-14-Кб від 14.01.2014 р., зокрема в частині доповнення умовами, які містять третейське застереження, було правом позивача (елементом його договірної свободи), яке останній реалізував шляхом укладання договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015, наведене спростовує доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості пропонувати будь-які власні умови договору,а також доводи, що спірний договір є договором приєднання.

Водночас, суд наголошує на тому, що незалежно від наявності у правочину ознак договору приєднання, останній в силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами, а тому, реалізувавши своє право на його укладення, особа бере на себе відповідні обов'язки, що є елементом зобов'язання за таким договором, тоді-як будь-якого порушення норм закону (в контексті порушення прав особи через неможливість зміни договору, викладеного у формулярі, у момент його укладення) у зв'язку з фактом укладення договору приєднання бути не може.

Доводи позивача щодо того, що розгляд справ, які виникають при укладенні ,виконанні, розірванні, зміні, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору у Постійно діючому суді при Асоціації українських банків буде упередженим та необ'єктивним судом не приймаються, оскільки позивачем не надано жодних обґрунтованих доказів у підтвердження наявності обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості та об'єктивності третейського суду, обраного сторонами договору. Більше того, відповідно до п. 3.1. статуту Асоціації українських банків, який розміщено на офіційному веб-сайті Асоціації, членами Асоціації можуть бути банки, об'єднання банків, інші підприємства, установи та організації, які створені відповідно до чинного законодавства України, визнають Статут Асоціації, сплачують вступні і членські внески. При цьому, жодних доказів, що позивач чи відповідач є членами вказаної Асоціації суду надано не було, у зв'язку з чим твердження про несправедливість зазначення у третейському застереженні третейського суду - Постійно діючого суду при Асоціації українських банків не є обґрунтованим в контексті невідповідності норм закону.

Щодо доводів про те, що спірне третейське застереження всупереч ст. 12 Закону України "Про третейські суди" не містить відомостей про найменування сторін, їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.3. договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 , всі розбіжності, що виникають при розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони-позивача: у суді загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України або у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15; найменування сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за договором; місце і дата укладання цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Відтак, наведене спростовує твердження позивача про не зазначення у третейському застереженні, викладеному у п.5.6.1 Договору поруки №08/ПЮ-14-КБ , відомостей, обов'язкових в силу ст. 12 Закону України "Про третейські суди", відсутність яких тягне за собою наслідки недійсності третейської угоди.

Щодо доводів позивача про те, що третейська угода, яка підписана з договором про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до договору поруки, не може вважатись такою, що укладена 14.01.2014 (дата укладення договору поруки), тобто мати зворотну силу в часі, суд зазначає, що за змістом ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ст. 653 Цивільного кодексу України).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем існування передбачених приписами ст. 203 Цивільного кодексу України обставин, які в силу ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсним пункту 5.6. договору поруки викладеного у новій редакції, а саме включено пп. 5.6.1. про третейське застереження.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на недоведеність викладених у позові обставин, позов товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-полімер" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Юнісон" про визнання договору поруки № 08/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 р. в частині третейського застереження недійсним не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-полімер" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2017

Суддя Т.Ю.Трофименко