ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа № 922/3659/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.,

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 22.02.2017;

відповідача - ОСОБА_2, паспорт серії МТ283569 від 28.03.2013;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1518Х/3-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.04.17 у справі № 922/3659/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна", м. Київ,

до Підприємства "Ніка" Товариства інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова

про стягнення 19043,76 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ТОВ "Рабен Україна" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Підприємства "Ніка" Товариства інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова, в якій (з урахуванням зміни предмету позову) просить стягнути 22818,68 грн., з яких: 18874,64 грн. основного боргу; 92,82 грн. пені; 76,30 грн. річних та 3774,92 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № 922/3659/16 (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача 6317,21 грн. основного боргу та 25,54 грн. річних. В частині позовних вимог щодо стягнення 12557,43 грн. основного боргу, 92,82 грн. пені, 50,76 грн. річних та 3774,92 грн. штрафу відмовлено.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що у зв'язку із наданням позивачем відповідачеві транспортно-експедиційних послуг за господарськими договорами, укладеними у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання заявок - договорів, на підставі ТТН, позивач виставив та направив на адресу відповідача відповідні акти здачі-приймання виконаних робіт та рахунки-фактури для їх оплати, всього - на суму 18 874,64 грн.

Відповідачем було підписано акти № 6106025 від 07.06.2016; № 6107011 від 08.07.2016; № 6106077 від 22.06.2016.

Акти № 6107059 від 15.07.2016 та № 6107109 від 25.07.2016 відповідач не підписав, проте і не надав жодних зауважень, тому апелянт вважає, що відповідач погодив ці акти за принципом мовчазної згоди в порядку пункту 9 Заявок-договорів.

Відповідач не здійснював оплату за вказаними актами та рахунками та не надав жодних пояснень про причини затримки оплати.

Вважає,що місцевий господарський суд безпідставно відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за не підписаними актами №6107059 від 15.07.2016 та №6107109 від 25.07.2016.

Також вказує на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме: пені - в розмірі 92,82 грн та штрафу - в розмірі 3774,92 грн, нарахованих позивачем відповідно до пункту п. 8 Заявок-Договорів за прострочення відповідачем оплати за надані послуги .

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 01.06.2017 року на 10:30 год.

На підставі розпорядження керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2017, у звязку із відпусткою судді Істоміної О.А., було здійснено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., про що начальником відділу документального забезпечення та контролю складено протокол зміни складу колегії суддів від 23.05.2017.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що у разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 01.06.2017 року підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№5528 від 28.03.2013) та його представник у судовому засіданні 01.06.2017 року проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що :

- відповідач не підписував жодних заявок - договорів, які надав позивач до позовної заяви;

- у позивача та відповідача взагалі відсутні оригінали таких документів як заявки - договори і позивач не виконав вимоги суду щодо надання оригіналів цих документів;

- в наданих позивачем копіях заявок договорів відсутнє посилання на договір №К12/2016-61;

- в заявках-договорах № 54432, №54548, №61/53302, №61/53239, №6153559, №53422,№61/53491, №54156, №54262, №54318, №54051 номер прописаний від руки та відсутня дата його укладання. Також, дата завантаження зазначена в них не співпадає з датою укладення Договору №К12/2016-61;

- в заявках-договорах взагалі відсутні істотні умови договору, а саме : не зазначено вартості послуг, порядок оплати послуг, права та обов'язки сторін, хто зобов'язаний скласти акт, порядок погодження акту, що є порушенням статті 180 ГК України та ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Таким чином, за висновком відповідача, заявки - договори не є додатками до договору №К12/2016-61, а позивач не має права застосовувати умови договору №К 12/2016-61 щодо заявок - договорів, що були надані їм до позову.

Також вказує на те, що надані позивачем до позову Товарно-транспортні накладні не мають жодного відношення до Договору №К12/2016-61 або до заявок договорів, доданих до позову оскільки:

1 .Товарно-транспортні накладні не містять посилання ні на Договір №К 12/2016-61, ні на заявку-договір;

2. Товарно-транспортні накладні не містять найменування вантажу.

3. Товарно-транспортні накладні не містять вартості послуг, порядок та строк їх оплати.

4. Акти здачі - приймання робіт по даним Товарно-транспортним накладним не підписувалися.

5. Рахунки-фактури по даним Товарно-транспортним накладним не надсилалися.

6. Вимоги по оплаті послуг по даним Товарно-транспортним накладним не пред'являлися.

7. Позивач не надав суду доказів направлення, передання (повернення) вищезазначених ТТН до Відповідача і позивач не виконав вимоги суду щодо надання суду оригіналів документів.

Також звертає увагу на те, що штрафні санкції, які нарахував позивач відповідно до пункту 8 заявок-договорів, згідно з цим пунктом передбачені тільки за прострочення строків (термінів) оплати додаткових витрат, а не основного боргу, тоді як доказів понесення додаткових витрат позивачем суду не надано.

Крім того, щодо актів здачі приймання робіт вказує на те, що:

- в усіх актах здачі - приймання робіт (надання послуг), йде посилання на договір №61 (дата не зазначена) який позивач суду взагалі не надав;

- позивач по наданим актам вимог до відповідача не надсилав;

- наданий позивачем до позову "поштовий опис" як доказ надіслання відповідачу претензії, рахунків-фактури та актів не може бути належним доказом, оскільки з даного опису не вбачається суми рахунків-фактури та те, що позивач надіслав позивачу саме акти здачі-приймання робіт (надання послуг), в опису зазначено тільки ОСОБА_2;

- претензій по "Заявкам Договорам" (54432, 54548, 61/53302, 61/53239, 6153559, 53422,61/53491, 54156, 54262, 54318, 54051), що надані позивачем до суду, від позивача до відповідача взагалі не надходило;

- докази надіслання позивачем відповідачу вимоги на оплату, рахунків-фактури, актів здачі - приймання робіт (надання послуг), ТТН, податкових накладних) по заявкам - договорам" (54432, 54548, 61/53302, 61/53239, 6153559, 53422, 61/53491, 54156, 54262, 54318, 54051) у позивача відсутні;

- доказів здачі - прийняття робіт (послуг) саме по заявкам - договорам" (54432, 54548, 61/53302, 61/53239, 6153559, 53422, 61/53491, 54156, 54262, 54318, 54051) шляхом підписання між сторонами відповідного акту, позивачем не подано.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали та було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" (позивач) надало Підприємству "НІКА" Товариства інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова (відповідачу) транспортно-експедиторські послуги, що супроводжувалось складанням типових заявок-договорів № 61/53302, №61/53239, № 61/53559, №53422, № 61/53491, №54156, № 54318, № 5405, №54548, №54318, №54262, №54256.

Крім того, 08 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було підписано договір транспортно-експедиторського обслуговування №К12/2016-61, відповідно до вимог п.2.1 якого на кожне перевезення передбачена заявка.

Відповідно до пункту 1 заявок, Товариство з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" (виконавець) приймає на себе зобовязання, щодо забезпечення доставки вантажів автомобільним транспортом по території України, а Підприємство "НІКА" Товариства інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова (замовник) зобовязується здійснити оплату за вказані послуги.

На підтвердження виконання транспортно-експедиторських послуг позивачем були оформлені Товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт.

Так, позивач оформив та надав відповідачу наступні Товарно-транспортні накладні: 54432 від 15 липня 2016 року. №Р485 від 20 липня 2016 року, № 54156 від 06 липня 2016 року, № 54262 від 08 липня 2016 року, № 54318 від 12 липня 2016 року, № 53239 від 01 червня 2016 року, № 53302 від 03 червня 2016 року, № 53422 від 08 червня 2016 року, № 53491 від 10 червня 2016 року, № 53559 від 14 червня 2016 року, № 54051 від 01 липня 2016 року.

Крім того, позивач оформив акти здачі-приймання виконаних робіт та рахунки-фактури для їх оплати, а саме: рахунок-фактура № 6107011 від 08 липня 2016 року та ОСОБА_2 № 6107011 від 08 липня 2016 року на суму 1924,69 грн.; рахунок -фактура № 6106077 від 22 червня 2016 року та ОСОБА_2 № 6106077 від 22 червня 2016 року на суму 4392,52 грн.; рахунок-фактура № 6106025 від 07 червня 2016 року та ОСОБА_2 № 6106025 від 07 червня 2016 року на суму 2685,62 грн.; рахунок-фактура № 6107059 від 15 липня 2016 року та ОСОБА_2 № 6107059 від 15 липня 2016 року на суму 6627,37 грн.; рахунок -фактура № 6107109 від 25 липня 2016 року та ОСОБА_2 № 6107109 від 25 липня 2016 року на суму 5807,63 грн. Всього, за даними позивача, на суму 18874,64 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що додані до позовної заяви первинні документи : товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт) свідчать про належне виконання позивачем перед відповідачем обовязку із надання транспортно- експедиторських послуг.

Проте, як вказує позивач, Підприємство "НІКА" Товариства інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова не здійснило оплату за вказаними актами та рахунками, в строк встановлений пунктом 9 Заявок, та не надало жодних пояснень про причини затримки оплати.

Станом на дату подання позову, як зазначає позивач, сума заборгованості за договором та Заявками відповідача перед ТОВ "РАБЕН УКРАЇНА" за вищевказаними актами здачі-приймання робіт та рахунками-фактури складає 18874,64 грн., 76,30 грн. 3% річних, 92,82 грн. пені та 3774,92 грн. штрафу., несвоєчасна оплата відповідачем заборгованості стала підставою звернення до суду з відповідним позовом.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що матеріали справи не містять належним чином підписаних відповідачем заявок-договорів №61/53302, №61/53239, № 61/53559, №53422, № 61/53491, №54156, № 54318, № 54051 і сторонами оригіналів відповідних договорів-заявок на дослідження суду не було надано, а тому відповідні послуги були надані не за заявками-договорами.

Разом з цим, як зазначив місцевий господарський суд, акти № 6106025 від 07 червня 2016 року, № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року були відповідачем підписані, що вказує про прийняття ним транспортно-експедиторських послуг, наданих позивачем, та відсутність жодних заперечень та зауважень до наданих ТОВ "РАБЕН УКРАЇНА" послуг.

При цьому, відповідачем було здійснено переплату в тому числі за платіжним дорученням № від 17 травня 2016 року (за транспортні послуги згідно з рахунками № 6105054 від 17 травня 2016 року та № 6105127 від 31 травня 2016 року, які не стосуються періоду, з якого виник спір у даній справі) на суму 1836,51 грн., яку позивачем було зараховано у порядку передбаченому діючим законодавством (хронологічний порядок), тобто в рахунок оплати наступних рахунків, а саме: в рахунок оплати по акту № НОМЕР_1 від 07 червня 2016 року.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оскільки акти № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року відповідачем підписані та в матеріалах справи не містяться доказів щодо їх оплати, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу за цими актами у розмірі 6317,21 грн. підлягають задоволенню.

Також господарський суд першої інстанції вказував на те, що оскільки суму боргу було судом зменшено, то підлягає перерахунку і сума річних, у звязку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення річних в сумі 25,54 грн. та про відмову у задоволення позову в частині стягнення 50,76 грн.

Окрім цього, господарський суд зазначив, що оскільки статтею 547 Цивільного кодексу України передбачена письмова форма правочину між сторонами щодо забезпечення виконання зобовязання, тоді як в матеріалах справи така угода відсутня, то у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 92,82 грн. пені та 3774,92 грн. штрафу слід відмовити.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6317,21 грн. основного боргу, 25,54 грн. річних та 383,03 грн. судового збору, а також про відсутність достатніх правових підстав для стягнення 12557,43 грн. основного боргу, 92,82 грн. пені, 50,76 грн. річних та 3774,92 грн. штрафу.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

За статтями 909 Цивільного кодексу України та 307 Господарського кодексу України, яка є аналогічною вказаній статті Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем складалися акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6106025 від 07 червня 2016 року, № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року, які були направлені відповідачу, а також отриманні та підписані ним.

Надання транспортно-експедиторських послуг за вказаними актами підтверджується первинними документами - відповідними товарно - транспортними накладними, рахунками-фактурами та специфікаціями для цих рахунків.

При цьому факт підписання зазначених актів здачі-приймання робіт надання послуг) відповідачем свідчить про те, що він отримав та прийняв зазначені в актах транспортно-експедиторські послуги, надані позивачем, і не висунув жодних зауважень щодо їхньої якості, у звязку з чим такі послуги підлягають оплаті відповідачем.

Разом з цим, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідачем було здійснено переплату за платіжним дорученням № від 17 травня 2016 року (за транспортні послуги згідно з рахунками № 6105054 від 17 травня 2016 року та № 6105127 від 31 травня 2016 року, які не стосуються періоду, з якого виник спір у даній справі) на суму 1836,51 грн., яку позивачем було зараховано у порядку передбаченому діючим законодавством (хронологічний порядок), тобто в рахунок оплати наступних рахунків, а саме: в рахунок оплати по акту № НОМЕР_1 від 07 червня 2016 року .

Отже, відповідач оплатив надані позивачем за актом № НОМЕР_1 від 07 червня 2016 року послуги на суму 2685,62 грн., тоді як докази оплати послуг за актами № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача основного боргу за актами № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року у загальному розмірі 6317,21грн.

Також колегія суддів погоджується із висновком господарського суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за транспортно-експедиторські послуги в сумі 12557,43 грн. відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6107059 від 15 липня 2016 року (рахунок -фактура № 6107059 від 15 липня 2016 року), а також акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6107109 від 25 липня 2016 року (рахунок -фактура № 6107109 від 25 липня 2016 року).

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Висновки суду щодо певних обставин справи мають ґрунтуватися лише на доказах, які мають властивості допустимості та относимості.

Допустимість доказу це властивість форми доказу, яка полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, належністю (относимістю) доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

З матеріалів справи вбачається, що факт надання транспортно-експедиторських послуг по актам здачі приймання,які не підписані відповідачем позивач обґрунтовує наступними доказами:

- на суму 6627,37 грн.: заявкою-договором, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6107059 від 15 липня 2016 року на суму 6627,37 грн., рахунком фактурой № 6107059 від 15 липня 2016 року, специфікацією для рахунку №, товарно-транспортними накладними №54156 від 06.07.2016, №54262 від 08.07.2016; №54318 від 15.07.2016

- на суму 5807,63 грн.: заявкою-договором, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6107109 від 25 липня 2016 року на суму 5807,63 грн., рахунком фактурой № 6107109 від 25 липня 2016 року, специфікацією для рахунку № від 25 липня 2016 року, товарно-транспортними накладними №54432 від 15.07.2016, №54548 від 25.07.2016.

При цьому позивач стверджує, що транспортно-експедиторські послуги ним надавалися відповідачу на підставі договорів укладених у спрощений спосіб в порядку частини 1 статті 181 Господарського кодексу України шляхом обміну заявками-договорами.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Однак, всупереч вимогам вказаної статті позивачем до позовної заяви було додано лише копії заявок-договорів, на які він посилався в обґрунтування позову, а оригінали зазначених документів на вимогу суду першої інстанції надано не було.

При цьому в апеляційному господарському суді позивач також не надав оригіналів вказаних документів, посилаючись на те, що такі заявки договори існують лише в електронному вигляді і письмового оригіналу цього документу не виготовлялося.

Також значна частина тексту зазначених копій заявок-договорів не є придатна для читання , що не дає можливості в повній мірі встановити зміст цих документів та надати їм всесторонній юридичний аналіз.

Таким чином надані позивачем копіії заявок договорів, якими він обґрунтовує виникнення договірних правовідносин між сторонами щодо надання позивачем транспортно-експедиторських послуг відповідачу на суму 12557,43 грн., не є належними доказами у справі.

Окрім цього відповідач заперечував отримання від позивача заявки- договору в порядку частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, тоді як в матеріалах справи відсутні докази направлення заявок-договорів відповідачу.

Також слід зазначити, що у специфікації для рахунку № вказано вагу вантажу для перевезення за товарно-транспортною накладною 54262 - 2400,00, тоді як у зазначеній товарно-транспортній накладній міститься інший показник -900.

Отже суперечливість даних специфікації для рахунку № та товарно-транспортної накладної 54262 свідчить про недостовірність даних акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15 липня 2016 року, який частково складався на підставі цих документів.

При цьому зазначений акт є єдиним письмовим документом, а тому недостовірність певної частини його даних позбавляє зазначений документ властивості бути підставою для оплати вказаних в ньому транспортно-експедиторських послуг в цілому.

Крім того у специфікації для рахунку № містяться дані про виставлення рахунку за надання транспортно-експедиторських послуг за товарно- транспортними накладними №54432 від 15.07.2016 та №54548 від 25.07.2016.

Проте, в матеріалах справи відсутня товарно-транспортна накладна за №54548 від 25.07.2016 або належним чином завірена її копія і позивачем такий документ не надавався. При цьому разом з наданими позивачем копіями товарно-транспортних накладних, на які він посилається в обґрунтування позову, знаходиться також товарно-транспортна накладна №Р485 від 20 липня 2016 року (том І, а.с. 60), яка різниться із даними товарно-транспортної накладної №54548 від 25.07.2016 як за номером та датою, так і за вагою вантажу - 2000,00 кг і 3073 кг.

Таким чином, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6107109 від 25 липня 2016 року на суму 5807,63 грн., складений на підставі недостовірних даних щодо однієї із вказаних в ньому товарно-транспортних накладних, як єдиний документ також не може бути підставою для оплати зазначених в ньому транспортно-експедиторських послуг в цілому.

Отже місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 12557,43 грн. основного боргу.

Що стосується відмови у стягненні з відповідача 92,82 грн. пені та 3774,92 грн. штрафу, то колегія суддів також погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для їх стягнення, оскільки у заяві про зміну предмету позову позивач посилався як на підставу договірних правовідносин між сторонами лише на заявки-договори, які, як вказувалося вище, не є належними доказами у справі. В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача підтвердив як єдину підставу договірних правовідносин заявки- договори.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11.04.2017 у справі № 922/3659/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.