КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа№ 910/4502/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Чорної Л.В.

Майданевича А.Г.

За участю представників:

від позивача: Цой Д.С.- за дов.

від відповідача: Барсук О.О. - за дов.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «F & C REALTY»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2017

у справі №910/4502/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО»

до Приватного акціонерного товариства «F & C REALTY»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С.

про стягнення 88 806 581,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «F & C REALTY» (далі, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 88 806 581,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «F & C REALTY» своїх зобов'язань за договором про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем. Право вимоги до відповідача за неналежне виконання умов кредитного договору у позивача виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 10.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. (далі, третя особа).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі №910/4502/17 за заявою позивача вжито заходів до забезпечення позову, а саме, з метою забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» в межах суми 88 806 581,86 грн. накладено арешт на нерухоме майно, що належить Приватному акціонерному товариству «F & C REALTY» на праві власності, а саме: нежилі будівлі загальною площею 743,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 6 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 00) до набрання рішенням у справі № 910/4502/17 законної сили.

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва 30.03.2017 у справі №910/4502/17, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва про вжиття заходів до забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, порушує права та законні інтереси апелянта, а тому підлягає скасуванню.

За твердженнями апелянта, суд першої інстанції не дослідив питання розумності та обгрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, не врахував, що наявні інші забезпечувальні зобов'язання, які гарантують виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №639v-01-07 від 27.03.2007 (договори застави, договір поруки та іпотечний договір).

При дослідженні питання співмірності вжитих заходів до забезпечення позову суд першої інстанції не врахував, що основна сума, заявлена позивачем до стягнення, полягає в штрафних санкціях та є завідомо завищеною.

Також, апелянтом зазначено, що позивачем не доведено вчинення відповідачем реальних дій після подання позову до суду, що спрямовані на ухилення від виконання зобов'язань, а оскаржена ухвала суду побудована виключно на припущеннях.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.05.2017.

22.05.2017 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду залишити без змін.

23.05.2017 представник відповідача на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №910/4502/17 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду копію витягу з ЄДРПОУ на підтвердження повноважень генерального директора Ловейкіної Т.О. як особи, що підписала апеляційну скаргу від імені відповідача.

У судове засідання, призначене на 23.05.2017, представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача подав у судовому засіданні 23.05.2017 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 01.06.2017, зобов'язано позивача надати суду письмові пояснення щодо підстав нарахування штрафних санкцій за порушення умов Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007, а відповідача зобов'язано надати суду належним чином засвідчені копії забезпечувальних договорів, докази погашення заборгованості за Договором про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007, на які він посилався в апеляційній скарзі.

30.05.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, до яких на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 додав копії забезпечувальних договорів за кредитним договором №639v-01-07 від 27.03.2007, а також копії платіжних доручень та банківських виписок, якими підтверджується часткове погашення заборгованості по кредиту за вказаним кредитним договором.

01.06.2017 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення щодо розміру та підстав нарахування заявлених до стягнення у даній справі штрафних санкцій.

У судове засідання, призначене на 01.06.2017, представник третьої особи знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка її представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, колегія суддів, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, вважає можливим здійснити перевірку оскарженої ухвали в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку щодо необхідності скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції та, відповідно, про задоволення апеляційної скарги відповідача з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.03.2017 до Господарського суду міста Києва позивачем була подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову, у якій позивач просив суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі загальної площею 743,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 6 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 00), що належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «F & С Realty» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А; ідентифікаційний код 23496142) до набрання рішенням законної сили у справі № 910/4502/17.

В подальшому, 30.03.2017 позивачем до Господарського суду міста Києва була подана ще одна заява про вжиття заходів до забезпечення позову, у якій позивач також просив суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі загальної площею 743,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 6 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 00), що належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «F & С Realty» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А; ідентифікаційний код 23496142) до набрання рішенням законної сили у справі № 910/4502/17.

Заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтована тим, що сума заборгованості відповідача перед позивачем є досить значною, а відповідач всіляко ухиляється від належного виконання своїх грошових зобов'язань. Водночас, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача буде недостатнім для того, щоб гарантувати реальну можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

З огляду на зазначене, на думку позивача, фактично єдиним ліквідним активом відповідача, за рахунок якого можуть бути задоволені позовні вимоги позивача у випадку задоволення позову, є належний відповідачу об'єкт нерухомості, а саме: нежитлова будівля загальною площею 743,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 6 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 00).

Оскарженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі №910/4502/17 вказану заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову було задоволено.

В обгрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що сума, яку просить стягнути позивач з відповідача у даній справі, є досить значною, а відповідач фактично продовжує порушення прав позивача, яке полягає у подальшому протиправному невиконанні умов Кредитного договору. Крім того, відповідачем не було вчинено жодних спроб усунути (припинити) вказані порушення прав позивача та попереднього Кредитора, що може свідчити про наявність у відповідача намірів вжити всіх можливих заходів щодо неповернення кредитних коштів та сплати штрафних санкцій за невиконання положень Кредитного договору. Відтак, зважаючи на явний протиправний характер дій відповідача, тривалий строк ухилення відповідача від виконання зобов'язань за кредитним договором, та відсутність будь-яких юридичних обмежень щодо можливості відчуження належного відповідачу майна на користь третіх осіб та з огляду на те, що фактично ліквідним активом відповідача, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги позивача у випадку задоволення позову, є об'єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 6, загальної площею 743,6 кв.м., суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову з метою гарантії реального виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою та не знаходить підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом вищезазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позов, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.09.2015 року у справі № 905/3147/14-908/4637/14.

Також, відповідно до абзацу 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача, як позичальника, заборгованості у розмірі 88 806 581,86 грн. за Договором про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 та додаткових угод до нього (далі, Кредитний договір), укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Приватним акціонерним товариством «F & C REALTY».

Позивач зазначив, що у нього право вимоги до відповідача за неналежне виконання умов вказаного Кредитного договору та додаткових угод до нього виникло на підставі Договору відступлення права вимоги від 10.02.2017, згідно якого позивач отримав право вимоги заборгованості за кредитними коштами у розмірі 7 097 176,80 грн. та процентів за Кредитним договором у розмірі 1 941 581,55 грн.

Крім того, позивачем за невиконання та порушення відповідачем умов пунктів 7.3., 7.4., 8.3. Кредитного договору (неподання Банку квартальної та річної звітності; невиконання зобов'язань щодо укладення договору іпотеки, предметом якого є нерухомість, розташована за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 10; укладення без отримання згоди ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договору комплексного банківського обслуговування з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») нараховано до стягнення з відповідача 2 928 274,20 доларів США штрафу, що еквівалентно 79 139 942,63 грн.

За прострочення повернення кредитних коштів та виплати процентів позивачем у відповідності до пункту 7.1. Кредитного договору нараховано до стягнення з відповідача 443 765,89 грн. пені.

Також, у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 47 546,35 грн. та 136 568,64 грн. інфляційних втрат.

Суд першої інстанції в якості обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову зазначив про наявність інших судових справ щодо відповідача, значну суму заборгованості, заявлену до стягнення.

Однак, Господарським судом міста Києва не було враховано, що в якості забезпечення основного зобов'язання за Кредитним договором №693у-01-07 від 27 березня 2007 року (заборгованість за яким просить стягнути позивач) було укладено п'ять договорів, а саме:

1. Іпотечний договір №3022И/1110 від 29.11.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №11899, предметом якого було нежиле приміщення за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Леніна (проспект Республіки), буд. 66/39, площею 399,2 кв.м. (іпотекодавець - ПрАТ «F & С Realty»).

2. Договір застави майнових прав №2129ИП/0507 від 31.05.2007, предметом якого були майнові права на придбання нерухомості гідно умов інвестиційного договору №ИД-4РОН-2 від 21.03.2007 (заставодавець - ПрАТ «F & С Realty»).

3. Договір застави акцій №3686А/0215 від 27.02.2015, предметом якого були акції емітенту ПАТ «Ужгородський Турбогаз» (), у кількості 8 753 611 шт., номінальною вартістю однієї акції 0,25 грн. (заставодавець ТОВ «Ді.еР.Ай»).

4. Договір застави акцій №1306А/1205 від 30.12.2005, предметом якого були акції емітенту BA ХК «АвтоКрАЗ» (), у кількості 7 000 000 шт., номінальною вартістю однієї акції 0,25 грн. (заставодавець ТОВ «Нафтохімімпекс»),

5. Договір поруки №913 від 30.08.2007 (поручитель ТОВ «Нові промислові технології»).

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції не дослідив питання розумності та обгрунтованості вимог ТОВ «Фінансова компанія «ЛОКО» щодо забезпечення позову, та не врахував, що наявні інші забезпечувальні зобов'язання, які гарантують виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що сума, заявлена позивачем до стягнення з відповідача у справі №910/4502/17, складається майже на 90 % зі штрафних санкцій, нарахованих за невиконання відповідачем відповідних умов Кредитного договору.

Колегія суддів зазначає, що розмір заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій підлягає доведенню та встановленню відповідно до наданих доказів під час вирішення справи по суті, а тому застосування заходів забезпечення на суму позову наразі є передчасним.

Тобто, при дослідженні питання співмірності вжитих заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що позивачем заявлена до стягнення сума, яка у більшій частині складається із суми штрафних санкцій, а також не звернув увагу на наявність договорів, спрямованих на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором.

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову також наголосив на протиправності характеру дій відповідача, тривалий строк ухилення відповідача від виконання зобов'язань за Кредитним договором та відсутність будь-яких юридичних обмежень щодо можливості відчуження належного відповідачу майна на користь третіх осіб.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача лише зазначається про ймовірність настання певних складнощів при виконанні судового рішення у разі задоволення позову та не доведено, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язань.

Натомість, як зазначив відповідач у апеляційній скарзі, та підтверджується матеріалами справи (копіями платіжних доручень та банківськими виписками, доданими до додаткових пояснень апелянта від 30.05.2017), відповідач здійснював та продовжує здійснювати погашення наявної у нього заборгованості за Кредитним договором як до, так і після подання позовної заяви у даній справі.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що Господарським судом міста Києва без достатніх правових підстав було застосовано положення статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «F & C REALTY» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі №910/4502/17 підлягає скасуванню, а заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову залишається без задоволення.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «F & C REALTY» на ухвалу Господарського суду міста Києва 30.03.2017 у справі №910/4502/17 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі №910/4502/17 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить Приватному акціонерному товариству «F & C REALTY» на праві власності, а саме: нежилі будівлі загальною площею 743,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 6 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 00), відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО» (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 129, ) на користь Приватного акціонерного товариства «F & C REALTY» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А; ) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі №910/4502/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Л.В. Чорна

А.Г. Майданевич