ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Справа № 910/73/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Ковтонюк Л.В.,

Вовка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Софійський"
на ухвалугосподарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. (суддя Марченко О.В.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. (судді: Коротун О.М., Сулім В.В., Гаврилюк О.М.)
у справі№910/73/17 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Софійський"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп"
проусунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням
за участю представників:
від позивача не з'явились
від відповідача Гаврин Д.В., довіреність б/н від 11.01.2017 р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Софійський" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп" (далі - відповідач) про зобов'язання усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування на умовах договору оренди №02-2016 від 21.09.2016 р. нежилими приміщеннями - фізкультурно-оздоровчого комплексу площею 893,40 кв.м., а саме: приміщення №5а, №6, №20 (група приміщень 15), з №1 по №5, №7, №8, №10 (група приміщень 16), №1, №2, №5, №6, з №8 по №10, №11а, №12, №13 (група приміщень 18), розташованих за адресою: м. Київ, пров. Рильський, буд. 5, тобто, звільнити нежилі приміщення №1 від сторонніх осіб, заборонити відповідачу встановлення охорони приміщення, пропускного режиму.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 р. порушено провадження у справі №910/73/17.

Надалі, позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку суд визнав заявою про зміну предмету позову та прийняв до розгляду.

Таким чином, позивач просив суд:

- усунути перешкоди у здійсненні права користування на умовах договору оренди №02-2016 від 21.09.2016 р. нежилим приміщенням фізкультурно-оздоровчого комплексу площею 893,40 кв.м., приміщення №5а, №6, №20 (група приміщень 15), з №1 по №5, №7, №8, №10 (група приміщень 16), №1, №2, №5, №6, з №8 по №10, №11а, №12, №13 (група приміщень 18), розташованих за адресою: м. Київ, пров. Рильський, буд. 5;

- усунути перешкоди у здійсненні права користування на умовах договору суборенди №07-2016 від 27.09.2016 р. нежилим приміщенням фізкультурно-оздоровчого комплексу площею 431,2 кв.м. приміщення №2, №5 (групи приміщень 15), №6, №7, №9 (групи приміщень 16), №3, №7, №9, №11, №12 (групи приміщень 18), які є складовою частиною фізкультурно-оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, пров. Рильський, буд. 5.

Позивач також подав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій (з урахуванням зроблених уточнень та доповнень) просив суд:

- заборонити відповідачу, а також будь-яким іншим особам, до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо обмеження чи унеможливлення користування позивачем орендованим майном;

- заборонити відповідачу, а також будь-яким іншим особам, до остаточного вирішення спору вчиняти дії, пов'язані з передачею нежилих приміщень №1 і нежилих приміщень №2 в оренду третім особам (у тому числі дії щодо укладання з третіми особами договорів про надання прав на користування орендованим приміщенням);

- заборонити відповідачу, а також будь-яким іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо майна позивача, зокрема, заходити в орендовані нежилі приміщення №1 і №2.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.01.2017 р. у справі №910/73/17 заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково, вжито наступні заходи до забезпечення позову:

- заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії щодо обмеження чи унеможливлення позивачу користуватись нежилими приміщеннями, орендованими за договором оренди №02-2016 від 21.09.2016 р. та за договором суборенди №07-2016 від 27.09.2016 р.;

- заборонено відповідачу вчиняти дії щодо майна позивача;

- заборонено відповідачу заходити у відповідні приміщення.

У вжитті інших заходів до забезпечення позову відмовлено.

Надалі, ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. заяву відповідача про скасування заходів до забезпечення позову задоволено, а заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду міста Києва від 13.01.2017 р., скасовано.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. залишено без змін.

Місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку про те, що вжиття відповідних заходів до забезпечення позову було передчасним. Крім того, господарський суд апеляційної інстанції зауважив, що вжиті заходи фактично є тотожними заявленим позовним вимогам.

Не погодившись з судовими актами, прийнятими попередніми судовими інстанціями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. та передати справу на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій чинних правових норм, що регулюють порядок вирішення питання про можливість вжиття заходів до забезпечення позову, а також скасування таких заходів.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.05.2017 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя- Ємельянов А.С. (доповідач у справі), судді: Ковтонюк Л.В., Кондратова І.Д., касаційну скаргу позивача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 29.05.2017 р.

У зв'язку з відпусткою судді Кондратової І.Д., протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.05.2017 р., визначено наступний склад колегії суддів у даній справі: головуючий суддя - Ємельянов А.С. (доповідач у справі), судді: Ковтонюк Л.В., Вовк І.В.

До початку судового розгляду відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому вказав на її необґрунтованість.

В судове засідання 29.05.2017 р. з'явився представник відповідача, який заперечив проти задоволення касаційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Перевіривши повноту встановлення місцевим та апеляційним господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 цього кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналогічні положення закріплено в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011 р.

Так, п.п. 1, 3 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України передбачено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011 р.).

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога позивача до відповідача усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування нежитловими приміщеннями за договорами оренди та суборенди.

З наведеного вбачається, що застосовані ухвалою від 13.01.2017 р. заходи забезпечення позову за своїм змістом є аналогічними заявленим позовним вимогам.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом відповідних заходів забезпечення позову було не обґрунтованим та призвело до прийняття рішення по суті заявлених позовних вимог за відсутності повного та всебічного розгляду всіх обставин справи.

Наведене свідчить про незаконність прийнятої місцевим господарським судом ухвали від 13.01.2017 р. про вжиття заходів забезпечення позову.

Однак, у даному випадку вказаний процесуальний документ в касаційному порядку не оскаржується.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011 р., господарський суд може скасувати вжиті заходи забезпечення позову, якщо змінились певні обставини, що спричинили застосування відповідних заходів.

У справі №910/73/17 ухвалу про застосування заходів забезпечення позову було прийнято 13.01.2017 р. В свою чергу, скасовані дані заходи ухвалою від 25.01.2017 р.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про зміну в цей період певних обставин, які мали вплив на прийняття рішення про забезпечення позову.

За таких обставин, зважаючи на незаконність ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що відповідні заходи, хоч і безпідставно, однак правомірно були скасовані ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р., яка в подальшому залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р.

Отже, судова колегія Вищого господарського суду України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваних судових актів, яким фактично було усунуто процесуальні порушення допущені прийняттям рішення про застосуванні відповідних заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Софійський" залишити без задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. у справі №910/73/17 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді Л.В. Ковтонюк

І.В. Вовк