КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа№ 910/576/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Литвин В.В., довіреність №46 від 29.05.2017 року,

від відповідача - Ніколова В.М., довіреність №220/473/д від 26.12.2016 року,

від скаржника - Литвин В.В., довіреність №9 від 17.01.2017 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року

у справі №910/576/17 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС"

до Міністерства оборони України

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Фізична особа підприємець Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСО" подало до господарського суду міста Києва позов до Міністерства оборони України стягнення 317520,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/576/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

При винесенні рішення суд першої інстанції вказав, що строк оплати поставленого відповідачу товару на день подачі позову до суду не настав, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСО" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/576/17 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. За твердженнями апелянта, господарським судом міста Києва прийнято рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Зокрема, скаржник вказує, що враховуючи повернення позивачу документів, які підтверджують поставку товару, та п. 5.2. договору, відповідач не зможе здійснити оплату у майбутньому.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 року у справі №910/576/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/576/17 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 30.05.2017 року.

29.05.2017 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла заява про здійснення процесуального правонаступництва (заміна позивача).

29.05.2017 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від товариства з обмеженою відповідальністю «АБІТ-ТЕКС» надійшла заява про здійснення процесуального правонаступництва (заміна позивача).

30.05.2017 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 року замінено позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСО" його процесуальним правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС".

В судове засідання, призначене на 30.05.2017 року, з'явились представники позивача, скаржника та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду. Представники позивача та скаржника просили задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.11.2016 року між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСО" (постачальник) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/16/166 (надалі - договір). (том 1, а.с. 13-16).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (лот 2. куртка костюму утеплювача, вид 2) (товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у договорі.

Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією викладеною у п. 1.2. договору. (надалі - специфікація).

Отже, згідно зі специфікацією позивач зобов'язався поставити куртки костюму утеплювача загальною кількістю 5 000 комплектів у строк до 20.12.2016 року включно загальною ціною 3 175 200, 00 грн. з ПДВ.

У пункті 3.7. договору сторони домовились, що приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару, за якістю та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Як зазначено у п. 6.3. договору, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та у видатковій накладній постачальника.

Як передбачено у п. 5.1. договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Крім того, пунктом 5.2. договору встановлено, що до рахунку-фактури додаються акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару, видаткова накладна постачальника, повідомлення-підтвердження.

Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться.

Відповідно до п. 6.3. договору, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості та видатковій накладній постачальника.

Згідно з п. 7.2.3 замовник має право повернути рахунок-фактуру постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у п. 4.2. розділу IV договору (відсутність печатки, підписів тощо).

Місцевим господарським судом також вірно встановлено, що 29.12.2016 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 317 520, 00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №52 від 29.12.2016 року (том 1, а.с. 19), видатковою накладною № 48 від 29.12.2016 року (том 1, а.с. 20), актом приймального контролю якості № 1 від 29.12.2016 року (том 1, а.с. 21) та повідомленням-підтвердженням №401 від 30.12.2016 року (том 1, а.с. 22).

Також, як зазначає позивач, на виконання умов п. 5.1. договору останній направив пакет документів для оплати поставленого товару відповідачу листом №746 від 30.12.2016 року.

В матеріалах справи наявний лист №286/11/40 від 04.01.2017 року, яким відповідач, наданий пакет документів листом №746 від 30.12.2016 року повернув позивачу без реалізації у зв'язку з закінченням бюджетного року. (том 1, а.с. 18).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивачем на виконання умов договору поставлено товар відповідача, за який останній порушуючи свої зобов`язання за договором не розрахувався.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав стягнення з Міністерства оборони України заборгованості у розмірі 317 520, 00 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не спростовано факт отримання товару згідно укладеного з позивачем договору, однак доказів оплати вартості послуг відповідач не надав.

Як на підставу несплати вартості наданих позивачем послуг, Міністерство оборони України посилається на те, що бюджетний рік закінчено, що вказано у листі №286/11/40 від 04.01.2017 року. (том 1, а.с. 18).

Відтак, факт виникнення своїх зобов`язань за договором в частині оплати відповідач не оспорює, а лише заявляє про те, що в нього закінчився бюджетний рік у зв`язку з чим відмовився оплатити поставлений позивачем товар.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Правовідносини, які склались між сторонами є цивільними правовідносинами, які згідно ст.1 ЦК України засновані на юридичній рівності сторін, і незважаючи на те, що у спірних правовідносинах однією із сторін є орган державної влади та залучені бюджетні кошти, це відносини не бюджетні, а цивільно-правові, а відтак бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в рамках виконання своїх договірних зобов'язань.

Окрім того, відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012 року № 01-06/908/2012 за змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року № 11/446, постановах Вищого господарського суду України від 19.03.2015 року у справі №910/24268/14, від 24.12.2014 року у справі №906/404/14).

Також, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку стосовно необґрунтованості позовних вимог з підстав, що строк оплати не настав оскільки відповідач відмовився здійснити оплату за спірним договором повернувши позивачу документи, що підтверджують поставку товару та без яких він не зможе здійснити вказану оплату в майбутньому враховуючи п. 5.2. договору виходячи з наступного.

Позивачем доведено належними доказами факт виконання ним умов договору, а відповідачем необґрунтовано повернуто документи, які на його адресу направив позивач для оплати товару відповідно до п. 5.1. договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 317 520, 00 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду щодо не обґрунтованості позовних вимог таким, що прийнятий з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, на які посилається скаржник, є підставами для скасування рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/576/17.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/576/17 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року у справі №910/576/17 скасувати та прийняти нове рішення яким:

«1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (01103, м. Київ, б-р Дружби Народів, 28-А, н/п 6, оф. 1, ) заборгованість в розмірі 317 520 (триста сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 4 762 (чотири тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 80 коп.»

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "АБІТ-ТЕКС" (01103, м. Київ, б-р Дружби Народів, 28-А, н/п 6, оф. 1, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5 239 (п`ять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 10 коп.

4. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

5.Справу №910/576/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз