РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017Справа №905/344/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1) Головного управління Національної поліції в Донецькій області

2) Державної казначейської служби України

3) Міністерства внутрішніх справ України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, громадянка Україна ОСОБА_2

про стягнення майнової шкоди у розмірі 9586,46 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000,00грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: Пташнік Н.М. (довіреність)

від третьої особи: не з'явився

вільний слухач: ОСОБА_4 (посвідчення МВС № НОМЕР_1 від 13.12.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (відповідач) про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ФОП ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану незаконним проведенням огляду та вилученням товару у розмірі 9586,46 грн. та компенсування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.02.2017 порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 15.03.2017.

10.03.2017 від позивача через канцелярію Господарського суду Донецької області надійшла заява про виправлення недоліків, в яких позивач надав пояснення щодо заявлених вимог та просив суд залучити до у часті у справі третіх осіб - Державну казначейську службу України та ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.03.2017 залучено до участі у справі як відповідача 2 Державну казначейську службу України та як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - громадянку України ОСОБА_2.

20.03.2017 через канцелярію Господарського суду Донецької області від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечив, посилаючись наступне: позивач не визнавався у судовому порядку потерпілою особою внаслідок неправомірних дій посадових осіб Жовтневого відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області; товар працівниками поліції не вилучався, а був оглянутий і переданий на зберігання; доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між отриманням позивачем втрат нематеріального характеру та діями відповідача, а також доказів самої моральної шкоди матеріали справи не містять.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.03.2017 залучено до участі у справі як відповідача 3 Міністерство внутрішніх справ України та на підставі п. 5 ст. 16 ГПК України вирішено передати матеріали справи №905/344/17 за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

11.04.2017 матеріали справи № 905/344/17 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованого розподілу справи передані на розгляд судді Турчин С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 прийнято справу №905/344/17 до свого провадження та призначено її до розгляду на 18.05.2017.

19.04.2017 через відділ діловодства суду від Господарського суду Донецької області надійшли документи по справі.

18.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 3 позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення та не надано доказів визнання у передбаченому чинним законодавством порядку незаконності дій Міністерства внутрішніх справ України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 розгляд справи №905/344/17 відкладено на 30.05.2017.

Представник позивача в судове засідання 30.05.2017 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив. Позивач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується ухвалою суду від 18.05.2017 та реєстром поштових відправлень від 23.05.2017.

Представник відповідача 1 в судове засідання 30.05.2017 також не з'явився, про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, що підтверджується ухвалою суду від 18.05.2017 та реєстром поштових відправлень від 23.05.2017.

Представник відповідача 2 в судове засідання 30.05.2017 також не з'явився, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд даної справи відповідач 2 був повідомленням про вручення поштового відправлення №692.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, надав пояснення стосовно своїх заперечень.

Представник третьої особи в судове засідання 30.05.2017 також не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних судом письмових пояснень не надав. Про розгляд даної справи третя особа була належним чином повідомлена, що підтверджується ухвалою суду від 18.05.2017 та реєстром поштових відправлень від 23.05.2017.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В судовому засіданні 30.05.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача 3, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до видаткової накладної №675 від 05.03.2016 року ОСОБА_2 було видано для реалізації товар на загальну суму 9586,46 грн.

Згідно із наявним в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення від 05.03.2016 року, ОСОБА_2 (працівник позивача на підставі трудового договору від 25.02.2016) 05.03.2016 року о 10.00 годин знаходячись біля зупинки громадського транспорту "Міська лікарня №3" за адресою: пр. Леніна, 80 в Жовтневому районі м. Маріуполя здійснювала торгівлю з рук овочами та фруктами у невстановленому місці без відповідних документів. Відповідно до протоколу ОСОБА_2 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 160 КУпАП.

Вилучений згідно протоколу огляду від 05.03.2016 товар було передано на зберігання під розписку адміністратору ТК "Застава" ОСОБА_5

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.03.2016 у справі № 263/2919/16-п (провадження №3/263/355/2016) закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Вирішено, вилучені під час огляду місця події згідно протоколу огляду від 05.03.2016 року фрукти та овочі, а також інше майно, яке передано під розписку адміністратору ТК "Застава" ОСОБА_5, повернути за належністю ОСОБА_2.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, що у зв'язку із неправомірними діями працівників поліції продавець ОСОБА_2 не змогла відзвітувати перед ФОП ОСОБА_1 про результати реалізації товару, внаслідок чого позивачу завдано шкоду у сумі 9586,46 грн.

Також, внаслідок неправомірних дій працівників поліції, позивачу спричинено моральну шкоду у сумі 10000,00 грн., що як зазначено позивачем, полягає у позбавленні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 можливості організовувати та здійснювати свою господарську діяльність. Також в обґрунтування завданої моральної шкоди, позивач посилається на поширення правоохоронними органами в мережі Інтернет та на місцевих телеканалах інформації про вилучення майна позивача.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Спір у справі виник у зв'язку із спричиненням позивачу майнової шкоди у розмірі 9586,46 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., завданої протиправними діями працівниками поліції.

Приписами статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Вимоги про відшкодування шкоди заявлені позивачем на підставі ст. 1176 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Як встановлено судом, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.03.2016 року, ОСОБА_2 (працівник позивача на підставі трудового договору від 25.02.2016) 05.03.2016 року здійснювала торгівлю з рук овочами та фруктами у невстановленому місці без відповідних документів. Відповідно до протоколу ОСОБА_2 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 160 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.03.2016 у справі № 263/2919/16-п (провадження №3/263/355/2016) закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, за вищенаведеною подією позивач не був притягнений до адміністративної відповідальності та відповідно, накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт не здійснювалось.

Наявності інших обставин, які є підставою для застосування приписів статті 1176 Цивільного кодексу України, матеріалами справи не підтверджено та судом не встановлено.

Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є дії правоохоронних органів під час виконання ними службових обов'язків, а позивач у справі - суб'єкт підприємницької діяльності, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 травня 2016 р. у справі №6-440цс16.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, приписи ст. 1174 та ч. 2 ст. 1167 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Одночасна наявність названих трьох елементів складу правопорушення є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2016 по справі № 908/4057/14, від 24.05.2016 по справі № 902/1206/14).

Як вбачається зі матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення збитки, що становлять вартість товару, вказаного у видатковій накладній №675 від 05.03.2016 на суму 9586,46 грн.

Однак, доказів в підтвердження того на яку суму зменшилось майно позивача та який розмір завданої позивачу шкоди, матеріали справи не містять.

Наданий позивачем акт прийому-передачі товару від 23.03.2016 не містить жодних розрахунків понесених позивачем збитків та не підтверджує заявлену до стягнення суму матеріальної шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували завдання позивачу збитків саме в результаті діяльності чи бездіяльності відповідача 1.

При цьому, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неправомірність дій відповідача 1, однак перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України не відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2015 у справі № 917/2290/14).

Позивачем, всупереч приписам ст. ст. 33, 34 ГПК України, не доведено складу господарського правопорушення, саме: наявності самих збитків, заявлених до стягнення; протиправної поведінки відповідача 1; причинного зв'язку між понесеними витратами та поведінкою відповідача (діями чи бездіяльністю) відповідача 1.

Обставин, що свідчать про наявність у діях відповідачів складу цивільного правопорушення судом не встановлено.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення майнової шкоди, завданої незаконним проведенням огляду та вилученням товару у розмірі 9586,46 грн. не підлягає задоволенню в зв'язку з її необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Оскільки, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому втрат немайнового характеру, а також доказів наявності причинного зв'язку між понесеною ним шкодою і протиправним діянням відповідача 1 та вини останнього в її заподіянні, то за висновками суду вимога позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої незаконним проведенням огляду та вилученням товару у розмірі 9586,46 грн. та компенсування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки, судовий збір за заявлені позивачем вимоги не справляється та в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до ст. 49 ГПК України відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат в цій частині.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 07.06.2017.

Суддя С.О. Турчин