КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. Справа№ 910/23824/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

За участі представників:

від позивача: Христич О.В. - представник

від відповідача: Самойленко С.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі № 910/23824/16 (суддя: Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛЮС»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК»

про визнання зобов'язання припинени

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва 15.03.2017 року у справі № 910/23824/16 позовні вимоги ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» задоволено в повному обсязі.

Визнано зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Плюс» за Кредитним договором №26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК», припиненими з 05 квітня 2016 року.

Визнати зобов'язання за Договором іпотеки №26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В., зареєстрований в реєстрі за №5859, такими, що припинені, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за Кредитним договором №26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛЮС» 2 756,00 грн. - судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі № 910/23824/16 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «АЛЬФА ПЛЮС» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.05.2017.

Представник позивача 27.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання 17.05.2017 представники сторін з'явились на надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.12.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛЮС» (надалі - Позичальник, Іпотекодавець) укладено Кредитний договір № 26/47/1-10 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 26 697 000 (двадцять шість мільйонів шістсот дев'яносто сім тисяч) грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення до 22 грудня 2011 року.

До Кредитного договору неодноразово вносилися зміни та доповнення відповідно до укладених сторонами додаткових договорів.

Остаточні умови були встановлені сторонами згідно з Додатковим договором № 29 від 19.02.2016 до Кредитного договору, яким було встановлено графік погашення кредитної заборгованості: не пізніше 31.03.2016 - сума повернення 26 500 000,00 грн.; не пізніше 30.12.2016 - сума повернення 197 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором 28 грудня 2010 року між Позичальником та Банком було укладено Договір іпотеки № 26-47/1-10, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., зареєстрований в реєстрі за № 5859 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0061, площею 123,5210 га, яка розташована за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Городище, з цільовим призначенням - для житлової та громадської забудови, земель транспорту, рекреаційного призначення.

Відповідно до складеного позивачем розрахунку, станом на 05 квітня 2016 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором № 26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року становила 30 016 261,26 грн. (тридцять мільйонів шістнадцять тисяч двісті шістдесят одна гривня 26 копійок), в тому числі: 26 697 000,00 грн. (двадцять шість мільйонів шістсот дев'яносто сім тисяч гривень 00 копійок) - заборгованість за кредитом, 3 319 261,26 грн. (три мільйона триста дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят одна гривня 26 копійок) - заборгованість за процентами.

Вказана сума підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком суми заборгованості, складеним Позивачем, та Відповідачем не оспорюється.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень, 05 квітня 2016 року Позичальник здійснив погашення кредитної заборгованості шляхом перерахування коштів з власного поточного рахунку:

- на суму 3 319 261,26 (три мільйони триста дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят одна гривня) 26 копійок - сплата відсотків, що підтверджується платіжним дорученням № 60 від 05.04.2016р. з відміткою Банку про його виконання;

- на суму 26 697 000,00 (двадцять шість мільйонів шістсот дев'яносто сім тисяч гривень) 00 копійок - погашення кредиту, що підтверджується платіжним дорученням № 61 від 05.04.2016р. з відміткою Банку про його виконання.

25.05.2016р. Банк направив на адресу Позивача претензію № 47/8/2931 щодо погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором, відповідно до якої вимагав від Позичальника погашення заборгованості за Кредитним договором у повному обсязі, в тому числі:

- повернення простроченого кредиту в сумі 26 500 000,00 (двадцять шість мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 копійок);

- сплату штрафних санкцій за прострочення терміну погашення кредиту у сумі 962 978,14 (дев'ятсот шістдесят дві тисячі дев'ятсот сімдесят вісім гривень 14 коп.), а також штрафних санкцій, що будуть нараховані по дату фактичної сплати простроченого кредиту;

- сплату прострочених процентів в сумі 3 245 318,64 (три мільйони двісті сорок п'ять тисяч триста вісімнадцять гривень 64 коп.), нарахованих за користування кредитом за період з 01.10.2016 по 31.03.2016 (включно);

- сплату процентів в сумі 638 247,94 грн. (шістсот тридцять вісім тисяч двісті сорок сім гривень 94 копійки), нарахованих за користування кредитом за період з 01.04.2016 по 30.04.2016 включно, а також процентів, що будуть нараховані за період з 01.05.2016 до дати повного повернення кредиту;

- сплату штрафних санкцій за прострочення терміну сплати процентів в сумі 132 774,59 грн. (сто тридцять дві тисячі сімсот сімдесят чотири гривні 59 коп.), а також штрафних санкцій, що будуть нараховані по дату фактичної сплати прострочених процентів;

- плату за порушення грошового зобов'язання згідно статті 625 Цивільного кодексу в сумі 76 024,59 (сімдесят шість тисяч двадцять чотири гривні 59 коп.)

21 грудня 2016 року позивач повідомив відповідача про погашення 05 квітня 2016 року заборгованості за Кредитним договором № 26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року у повному обсязі на загальну суму 30 016 261,26 грн., а також просив негайно припинити іпотеку належного позивачу майна, що забезпечувало виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором.

Відповідачем не визнано припинення зобов'язань Позивача за Кредитним договором № 26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року та не було вчинено дій щодо припинення зобов'язань Позивача за Договором іпотеки № 26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Згідно із частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальні підстави припинення зобов'язань визначено у ст. 598 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначено також ст. 202 Господарського кодексу України, за змістом якої господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 05 квітня 2016 року заборгованість Позивача перед Відповідачем за Кредитним договором становила 30 016 261,26 грн. (тридцять мільйонів шістнадцять тисяч двісті шістдесят одна гривня 26 копійок).

На підтвердження виконання всіх належних з нього грошових зобов'язань позивачем надано платіжні дорученнями № 60 та № 61 від 05.04.2016 р. з відміткою ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» про їх проведення.

Згідно із частиною третьою статті 1090 Цивільного кодексу України платіжне доручення платника приймається банком до виконання за умови, що сума платіжного доручення не перевищує суми грошових коштів на рахунку платника, якщо інше не встановлено договором між платником і банком.

Частиною першою статті 1091 Цивільного кодексу України визначено, що банк, який прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Положеннями пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

- для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

- для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідно до абзацу третього пункту 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22, у розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати:

- даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку;

- даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно Указівок щодо заповнення реквізитів розрахункових документів на паперових носіях, їх реєстрів і заяви про відкриття акредитива (Додаток 8 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті) реквізит «Дата виконання» складається з числа, місяця та року списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Зміст відбитку штампу Банку про проведення платежу, який міститься на платіжному дорученні № 60 від 05 квітня 2016 року, повністю відповідає вказаним вище вимогам та підтверджує списання 3 319 261,26 грн. з рахунку Позичальника № 7654 і зарахування їх в рахунок погашення заборгованості за відсотками згідно Кредитного договору 05.04.2016 р.

Факт проставляння такого відбитку та його справжність відповідачем не заперечуються.

Зміст відбитку штампу Банку про проведення платежу, який міститься на платіжному дорученні № 61 від 05 квітня 2016 року, повністю відповідає вказаним вище вимогам та підтверджує списання 26 697 000,00 грн. з рахунку Позичальника № 7654 і зарахування їх в рахунок погашення кредиту згідно Кредитного договору 05.04.2016 р.

Факт проставляння такого відбитку та його справжність відповідачем не заперечуються.

Належним чином завірені копії вказаних платіжних доручень залучені до матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з пунктом 9.1 Кредитного договору, цей Договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічні приписи викладено й в частині третій статті 203 Господарського кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем за Кредитним договором є припиненими з дати перерахування грошових коштів в погашення кредиту та відсотків за ним, тобто з 05 квітня 2016 року.

Колегій судів відхиляє доводи Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ХРЕЩАТИК» щодо відкликання позивачем платіжних доручень з огляду на наступне.

У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання Банку на відкликання Позивачем власних платіжних доручень № 60 та № 61 від 05.04.2016 р. не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, а тому не спростовують факту сплати заборгованості.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача оригіналу листа Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПЛЮС» про відкликання платіжних доручень №№ 60 та 61 від 05.04.2016 р. за вих. № 05-02-16 від 05.04.2016 р., копія якого була подана відповідачем у додатках до відзиву на позовну заяву. Однак відповідач надав суду письмову заяву, в якій вказав про відсутність у нього оригіналу витребуваного документа. Оригіналу вказаної заяви до суду апеляційної інстанції також надано не було.

За загальним правилом копії виготовляються з оригіналу документу та засвідчуються особою, яка виготовила цю копію або звірила її з оригіналом.

У зв'язку з відсутністю у відповідача оригіналу документу, на який він посилається, як на підставу своїх заперечень, надана відповідачем копія листа правомірно не прийнята судом першої інстанції.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки спірні правовідносини виникли до моменту визнання банку неплатоспроможним.

В свою чергу, посилання відповідача на те, що за умови наявності коштів, які надійдуть від реалізації майна банку та задоволення вимог кредиторів попередньої черги, відповідач виконає своє зобов'язання перед Позивачем, є безпідставними оскільки відповідачем не надано належне підтвердження акцептування відповідачем вимог позивача відповідно вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегій суддів звертає увагу, що встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 90-денний строк для розгляду таких вимог, віднесення кредиторів до певної черги погашення, складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів закінчився (ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Зазначений 90-денний строк є остаточним та не підлягає подовженню.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку. В матеріалах справи відсутні жодні докази в підтвердження того, що Позивач звертався до суду з позовами щодо акцептування його кредиторських вимог.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Окремі види застав визначені ст. 575 Цивільного кодексу України, згідно якої іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Статями 1, 3, 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Право іпотеки припиняється у випадку припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічні підстави припинення застави передбачені ст. 28 Закону України «Про заставу».

Таким чином, іпотека, як вид забезпечення виконання зобов'язання, має похідний характер від основного (забезпечуваного) зобов'язання і є дійсною до моменту припинення основного зобов'язання, тобто підставою для її припинення є припинення забезпечуваного ними зобов'язання.

Виходячи з приписів вказаних норм, та з огляду на встановлення судом припинення повністю основного зобов'язання за Кредитним договором № 26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року з 05.04.2016 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про припиненими з цієї ж дати - 05.04.2016 р. і зобов'язання позивача перед відповідачем за Договором іпотеки № 26-47/1-10 від 28 грудня 2010 року.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 11.11.2015 р. (справа № 6-2127цс15).

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову та про наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року по справі № 910/23824/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/23824/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова