РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017Справа №910/5412/17

За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія

"Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК"

Про зобов'язання поставити непоставлену продукцію та стягнення штрафу та пені.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Погосян С.Г. (дов. від 08.12.2016)

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому 31.05.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

03.04.2017 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява №28-23/6345 від 28.03.2017 Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" (надалі - відповідач) про зобов'язання поставити непоставлену продукцію та стягнення 8 500,45 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем обов'язку поставки продукції за Договором поставки продукції № 692(3)16 УК від 24.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/5412/17, розгляд справи призначено на 19.04.2017.

18.04.2017 представник відповідача через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

19.04.2017 через канцелярію Господарського суду міста Києва представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

В подальшому розгляд справи відбуватиметься з урахуванням вказаної заяви.

19.04.2017 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 розгляд справи відкладено на 24.05.2017.

В судовому засіданні 24.05.2017 було оголошено перерву до 31.05.2017.

31.05.2017 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить врахувати часткове здійснення поставки відповідачем від 22.05.2017 та заявляє про збільшення нарахованих штрафних санкцій.

В судове засідання призначене 31.05.2017 представник позивача з'явився, надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.05.2017.

Розглянувши в судовому засіданні заяву позивача про уточнення позовних вимог від 31.05.2017 суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказаною статтею ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові (п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 2612.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

У поданій заяві про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 7 929,95 грн., 3 993,50 грн. штрафу, суму сплаченого судового збору в розмірі 3 200 грн. та зобов'язати відповідача здійснити поставку продукції, передбаченої Договором № 692(3)16УК від 24.10.16 р., на загальну суму 43 606,59 грн., а саме:

- Тетрациклін мазь очна 1% по Зг у тубах в кількості 4 пак.,

- Папаверин р-н д/ін. 20 мг/мл амп. 2 мл, в пачці № 10 в кількості 65 пак.,

- Комплект одноразовий для гідроколонотерапії в кількості 100 шт.,

- Маска хірургічна з фільтром 99,9% на зав'язках блакитна, н/стер., (100 шт. в уп.) № 100 в кількості 75 пак.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що заява про уточнення позовних вимог від 31.05.2017 є заявою про зменшення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача поставити непоставлену продукцію та збільшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору.

Враховуючи викладене вище суд приймає заяву позивача від 31.05.2017 та в подальшому розгляд справи відбуватиметься з урахуванням вказаної заяви.

Відповідач представників в судове засідання призначене 31.05.2017 не направив, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, оскільки його представник був присутній в попередньому судовому засіданні.

За результатами розгляду в судовому засіданні 31.05.2017 заяви відповідача про об'єднання в єдине провадження справ №910/5412/17 та №910/5414/17 суд зазначає наступне.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до п. 3.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Справа № 910/5414/17 перебуває в провадженні судді Чебикіної С.О. та призначена до розгляду.

Враховуючи викладене вище суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про об'єднання позовних вимог оскільки справа № 910/5414/17 перебуває в провадженні судді Чебикіної С.О. і це призведе до затягування строків розгляду справи.

Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки про час та місце судового засідання Відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" (далі - Відповідач, Постачальник) був укладений Договір поставки продукції № 692(3)16 УК (далі - Договір) (завірені копії Договору та додатків до нього наявні в матеріалах справи).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукціє згідно з специфікацією №1 (Додаток 1) та Специфікацією №2 (Додаток 2).

Загальна вартість договору складає 125 045,39 грн. з ПДВ., та обсяг закупівель може бути зменшено Покупцем в залежності від обсягів реального фінансування (п. 3.1 та п. 1.2 Договору)

Згідно з п. 4.1. договору поставка товару відбувається на умовах DDR м. Енергодар, одержувач - ВП «Складське господарство», вул. Промислова, 133, (склад №2). м. Енергодар, Запорізької області.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар повністю не поставив, в зв'язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 (дванадцяти) місяців з моменту його підписання (п. 11.1. договору).

Додатковою угодою №1 до Договору сторони погодили строк поставки продукції - грудень 2016 року.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем частково було виконано умови договору та здійснено поставку продукції, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладеними, копії яких наявні в матеріалах справи. Станом на момент розгляду справи Відповідачем не виконано зобов'язання щодо поставки наступної продукції ( з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 31.05.2017):

- Тетрациклін мазь очна 1% по Зг у тубах в кількості 4 пак.,

- Папаверин р-н д/ін. 20 мг/мл амп. 2 мл, в пачці № 10 в кількості 65 пак.,

- Комплект одноразовий для гідроколонотерапії в кількості 100 шт.,

- Маска хірургічна з фільтром 99,9% на зав'язках блакитна, н/стер., (100 шт. в уп.) № 100 в кількості 75 пак.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи Відповідач не виконав зобов'язання за договором щодо поставки товару у визначений строк в повному обсязі.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання Відповідача виконати умови договору та поставити продукцію відповідно до наданого Позивачем переліку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також Позивач просить стягнути з Відповідача пеню в розмірі 7 929,95 грн. та 3 993,50 грн. штрафу на підставі п. 7.2.Договору.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що Відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки поставку товару не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При укладанні Договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо поставки продукції.

Відповідно до п. 7.2. Договору за порушення строків поставки або недопоставку продукції Постачальник зобов'язаний сплатити Покупцеві пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, по якій допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більше 30 (тридцять) днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% (сім) від вказаної вартості.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Умови п. 7.2. Договору щодо стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару, відповідають вищевказаним нормам Господарського кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України, штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Оскільки прострочення з поставки продукції мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача щодо стягнення з Відповідача пені в розмірі 7 929,95 грн. та 3 993,50 грн. штрафу (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" (01033, місто Київ, вулиця Гайдара, будинок 27/26; ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Промислова, будинок 133, ) 7 929 (сім тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 95 коп. пені, 3 993 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 50 коп. штрафу та 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" (01033, місто Київ, вулиця Гайдара, будинок 27/26; ) виконати умови договору № 692(3)16 УК від 24.10.2016, а саме допоставити Державному підприємству Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) продукцію:

- Тетрациклін мазь очна 1% по Зг у тубах в кількості 4 пак.,

- Папаверин р-н д/ін. 20 мг/мл амп. 2 мл, в пачці № 10 в кількості 65 пак.,

- Комплект одноразовий для гідроколонотерапії в кількості 100 шт.,

- Маска хірургічна з фільтром 99,9% на зав'язках блакитна, н/стер., (100 шт. в уп.) № 100 в кількості 75 пак.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07.06.2017

Суддя М.О. Лиськов