ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Справа № 910/22684/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівДанилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши касаційну скаргу Фонду державного майна України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 06.03.2017
у справі№910/22684/16 Господарського суду міста Києва
за позовомФонду державного майна України
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрно-виробничо-комерційна фірма "ГУД МЕН КО"
простягнення коштів

за участю представників сторін від:

позивача: Качуровський В.В. (дов. від 12.01.2017),

відповідача-1: Ладигін С.С. (дов. від 26.05.2017),

відповідача-2: не з'явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016, прийнятою суддею Мудрим С.М., повернуто без розгляду позовну заяву Фонду державного майна України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма" 8 245 295,46 грн. пені за невиконання зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу від 11.05.1995 №КА-372. Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не було надано належних доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі. При цьому суд керувався приписами пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Зеленіна В.О. - головуючого, Сітайло Л.Г., Ткаченка Б.О., постановою від 06.03.2017 перевірену ухвалу залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Фонд державного майна України звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить ухвалу та постанову у справі скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги скаржник зазначає про неврахування судами того, що до позовної заяви було додане платіжне доручення про сплату 123 679,43 грн. судового збору на відповідний рахунок Господарського суду міста Києва. Водночас, на думку скаржника, невірне зазначення інформації в графі "призначення платежу" не впливає на можливість зарахування судового збору. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статті 9 Закону України "Про судовий збір", статей 57, 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 23.05.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Данилової М.В., Сибіги О.М., касаційну скаргу Фонду державного майна України прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.06.2017.

На адресу Вищого господарського суду України від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач-1 вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представників позивача та відповідача-1, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2016 року Фонд державного майна України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма" та Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрно-виробничо-комерційна фірма "ГУД МЕН КО", у якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма" 8 245 295,46 грн. пені за невиконання зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу від 11.05.1995 №КА-372. До позовної заяви було додане платіжне доручення №3 від 11.03.2016, згідно з яким Фонд державного майна сплатив 123 679,43 грн. з призначенням платежу "*;101;00032945;611020, 2800. Судов. збір за подання ФДМУ заяви про збільш. позовних вимог до Господарського суду м. Києва у с. №910/32399/15". Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказане платіжне доручення про сплату судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог у справі №910/32399/15 не є належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви. Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів, визначені статтями 54-57 Господарського процесуального кодексу України Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 цього Кодексу до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. У статті 63 вказаного Кодексу визначені підстави для повернення позовної заяви без розгляду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір". Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 3 вказаного Закону судовий збір справляється, у тому числі, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. За доводами скаржника, ним у справі №910/32399/15 був сплачений судовий збір при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог. Проте, вказана заява не була прийнята судом до розгляду, тому Фонд державного майна України звернувся із окремим позовом до якого, в якості підтвердження сплати судового збору, додав платіжне доручення про сплату судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог і вважає, що вказане платіжне доручення є належним доказом сплату судового збору за подання позову. Однак, колегія суддів критично оцінює вказані доводи скаржника з огляду на наступне. Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004. Згідно з пунктом 3.8. вказаної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками. При цьому як роз'яснено у пунктах 2.13., 2.21. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір, оскільки інше не передбачено Законом, сплачується окремо за подання кожної позовної заяви (заяви, скарги). Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано належних доказів сплати судового збору саме за подання позовної заяви у встановлених порядку та розмірі. З огляду на що, колегія суддів визнає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України. За таких обставин, доводи касаційної скарги про порушення судами приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження матеріалами справи, а тому підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №910/22684/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: М. Данилова

О. Сибіга