КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 910/1705/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Алданової С.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Гуля В.С. за довіреністю від 01.06.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017

у справі № 910/1705/17 (головуючий суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ"

про стягнення заборгованості у розмірі 47 487 грн. 44 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" (далі - позивач) звернулось у господарський суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ" (далі - відповідач) про стягнення 47 487,44 грн., у тому числі: 40 915,48 грн. основного боргу за товар, поставлений згідно Договору купівлі - продажу ВП14 №73, інфляційних у розмірі 368,24 грн. 3% річних у розмірі 94 грн., пені у розмірі 509,72 грн. та штрафу у розмірі 4 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 року у справі № 910/1705/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" заборгованість у розмірі 40 915 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 94 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 368 грн. 24 коп., пеню у розмірі 509 грн. 72 коп., штраф у розмірі 4 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволення позову відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки видаткові накладні не містять відтиску печатки відповідача, також позивачем не було надано повного пакету документів, встановленого п.2.3 Договору, тому з боку відповідача строк прострочення оплати не настав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 р. (колегія суддів у складі: головуючого судді Зеленін В.О., суддів Алданової С.О., Ткаченка Б.О.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.05.2017 р.

28.04.2017 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивач виконав свої зобов'язання з поставки товару, відповідач товар прийняв та частково оплатив, наявність печатки на видаткових накладних не є обов'язковою, відповідачем не доведено факт не передачі позивачем документів на товар та наявність претензій відповідача з цього приводу.

03.05.2017 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням представника у відпустці.

03.05.2017 розгляд апеляційної скарги не відбувся у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Зеленіна В.О. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 розгляд справи призначено на 29.05.2017.

Позивач явку представників у судове засідання не забезпечив, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників позивача.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, при цьому на запитання суду підтвердив факт отримання товару від позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

29.12.2014 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", як Продавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ", як Замовником (Покупцем), було укладено Договір купівлі - продажу ВП14 №73 (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця товари (записні частини до транспортних засобів), а Покупець зобов'язався прийняти і сплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до п.2.2 Договору датою поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної на товар, що поставляється. Під час отримання товару уповноважена за довіреністю Покупця особа зобов'язана пред'явити документ, який її посвідчує та надати можливість представнику Продавця перевірити ідентичність підпису в цьому документі з підписом у довіреності.

Згідно з п.2.3 Договору Постачальник забезпечує надання з товаром оригіналів наступних документів: рахунок - фактуру, податкові накладні, гарантійний талон.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що датою поставки вважається дата підписання представником видаткової накладної, що поставляється.

У п.4.3 Договору зазначено, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових коштів на поточний рахунок Продавця або шляхом внесення наявних грошових коштів в касу Продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення термінів оплати Покупець оплачує пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення, а також штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми боргу.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2015 р. включно, але у будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним Договором. Якщо за два тижні до закінчення терміну дії даного Договору жодна із Сторін не повідомить іншу сторону письмово про припинення дії Договору, то дія Договору автоматично подовжується на кожен наступний календарний рік. (п.11.3 Договору)

На виконання умов Договору позивач по видатковій накладній №15866 від 02.12.2016 передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 23208,85 грн. Товар зі сторони відповідача отримав головний механік ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №701/12 від 02.12.2016, яка підписана керівником та головним бухгалтером відповідача, підписи яких скріплені печаткою товариства. На вказану поставку позивачем складена податкова накладна від 02.12.2016 №49.

Крім цього, позивач по видатковій накладній №16363 від 14.12.2016 передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25914,63 грн. Товар зі сторони відповідача отримав головний механік ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №734/12 від 13.12.2016, яка підписана керівником та головним бухгалтером відповідача, підписи яких скріплені печаткою товариства. На вказану поставку позивачем складена податкова накладна від 14.12.2016 №402.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 49123,48 грн. Однак, в порушенням умов Договору відповідач отриманий товар оплатив частково, лише в сумі 8208 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3049 від 16.01.2017, отже заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 40915,48 грн.

У зв'язку із викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 40 915,48 грн., крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, нарахував інфляційні у розмірі 368,24 грн., 3% річних у розмірі 94 грн., пеню у розмірі 509,72 грн. та штраф у розмірі 4 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору купівлі - продажу ВП14 №73 від 29.12.2014. За правовою природою вказаний договір є господарським договором поставки.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалось вище, умовами Договору передбачено, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі даного Договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових коштів на поточний рахунок Продавця або шляхом внесення наявних грошових коштів в касу Продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача щодо відсутності на видаткових накладних дати отримання товару, оскільки кожна видаткова накладна містить відповідну дату, а у зв'язку з тим, що при отриманні товару представник відповідача не зазначав про іншу дату його отримання, товар вважається прийнятим відповідно до дати, зазначеній у кожній видатковій накладній.

Також судом першої інстанції надана вірна оцінка посиланням відповідача на ненадання позивачем, всупереч п.2.3 Договору, разом з товаром оригіналів наступних документів: рахунку - фактури, податкових накладних, оскільки ненадання Позивачем визначених у п.2.3 Договору документів не може бути відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та вважатись простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. Наявність чи відсутність цих документів не звільняє Відповідача від обов'язку оплатити товар, який згідно з п. 4.3 Договору пов'язаний виключно з фактом отримання товару. Відповідачем також не надано доказів направлення позивачу будь-яких претензій щодо не надання вказаних документів.

При цьому судом першої інстанції були враховані висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 29.09.2009 року у справі №37/405, які є обов'язковими для врахування судами.

Також є безпідставними доводи відповідача щодо відсутності його печатки на видаткових накладених, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ст. 9 вказаного Закону)

Згідно з п. 1 Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17.07.12. Вищого господарського суду України зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

У пункті 1 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29.04.13. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Відповідно до пп.2.5 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою, тому видаткові накладні №15866 від 02.12.2016 року на суму 23208,85 грн., №16363 від 14.12.2016 року на суму 25 914,63 грн., які підписані представником відповідача, який діяв на підставі відповідних довіреностей, засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин, а відсутність печатки підприємства відповідача на спірних видаткових накладних не спростовує факт поставки товару й виникнення у відповідача обов'язку по оплаті за отриманий й прийнятий товар.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не здійснив оплату вартості отриманого й прийнятого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення 40 915 грн. 48 коп. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 29.12.2016 р. по 26.01.2017 р. у розмірі 94 грн. 00 коп. та інфляційні у розмірі 368 грн. 24 коп.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивачем нараховані 3% річних в загальній сумі 94 грн. та інфляційні в загальні сумі 368,24 грн. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, нарахування здійснювалось по кожній накладній окремо. Розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних правомірно задоволені судом першої інстанції.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 509 грн. 72 коп. та штраф у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку прострочення термінів оплати Покупець оплачує пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення, а також штраф у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми боргу.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011).

Позивачем нарахована пеня в загальній сумі 509 грн. 72 коп. та штраф в загальні сумі 4000 грн. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, нарахування пені здійснювалось по кожній накладній окремо, а розмір штрафу відповідає умовам Договору. Розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги про стягнення пені та штрафу правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі № 910/1705/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОДЕКСПОРТ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі № 910/1705/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/1705/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

С.О. Алданова