ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.05.2017 Справа № 905/682/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення пені в сумі 8723,39грн., 3% річних в сумі 640,38грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю №535/4016 від 16.09.2015р.);

від відповідача: не зявився;

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 30.05.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область про стягнення пені в сумі 8723,39грн., 3% річних в сумі 640,38грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №161505/15061667/116 від 25.12.2015р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені та 3% річних.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 193, 230, 265, 267 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 54-58 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав (у копіях): договір поставки №161505/15061667/116 від 25.12.2015р. зі специфікаціями та додатковими угодами до нього; накладні №46243119 від 13.02.2016р., №46259172 від 13.02.2016р., №45933744 від 29.04.2016р.; рахунки та докази їх направлення відповідачу.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме пояснення №85-4016 від 05.05.2017р.

25.04.2017р. через канцелярію суду відповідач надав клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%. До заяви надано наступні документи: довідка №04/59 від 27.01.2017р., звіт про фінансові результати за 2016р.

25.04.2017р. через канцелярію суду відповідач надав клопотання про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області, яке буде прийнято за результатами розгляду справи №905/682/17 на чотири місяці.

Також 25.04.2017р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтоване віднесення позивачем до вартості товару транспортних витрат та витрат з охорони товару, в той час, як відповідальність у вигляді стягнення пені може застосовуватися лише за неналежну сплату саме товару. Крім цього, як вказує відповідач, позивачем навмисно завищено суми пені та трьох процентів річних внаслідок врахування платежів за більш пізні дати.

Ухвалою від 11.05.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 13.06.2017р. на підставі клопотання позивача.

Представник позивача у судове засідання 30.05.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 30.05.2017р. не зявився, надав клопотання №09/1811 від 22.05.2017р. про проведення розгляду справи без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами з урахуванням заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.215р. між сторонами був укладений договір поставки №161505/15061667/116, згідно з умовами якого, позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.01.2016р. по 30.04.2016р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортувальний Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Відповідно до п.2.3 договору №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р. датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Пунктом 3.4. договору поставки №161505/1506167/116 від 25.12.2015р. встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Оплата здійснюється на користь позивача на розрахунковий рахунок №9082 в ПАТ КБ «ПриватБанк», 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299 (п.3.6. Договору).

Згідно п. 3.8. договору при перерахуванні засобів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний зазначити «Оплата за товар за договором №161505/1506167/116 від 25.12.2015р.», за рахунком-фактури, отриманому покупцем за допомогою факсимільного та/або електронного звязку.

Відповідно до п.7.6. Договору, сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Даний договір набирає чинності 01.01.2016р. та діє до 01.07.2016р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобовязань за договором (п.8.6. договору).

Сторонами до договору поставки №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р. було підписано специфікації №№1, 2 від 25.12.2015р. з додатковими угодами №1/60060 від 25.12.2015р., №1/6000129 від 13.01.2016р., №2/16003000 від 22.01.2016р., специфікації №№3, 4, 5 з додатковими угодами №3/600605 від 29.01.2016р., №4/1600729 від 17.02.2016р., специфікацію №6 від 17.02.2016р. з додатковою угодою №5/600838 від 22.02.2016р., специфікацію №7-9 від 17.02.2016р. з додатковими угодами №6/601180 від 16.03.2016р., №7/1601255 від 22.03.2016р., специфікації №10-12 з додатковими угодами №9/601504 від 01.04.2016р., №10-601512 від 01.04.2016р., №11/601801 від 01.04.2016р., №12/601838 від 21.04.2016р., №13/601878 від 22.04.2016р.

Додатковою угодою №11/601801 від 01.04.2016р. до договору внесено зміни до п.3.8. договору, зокрема, встановлено порядок розподілення грошових коштів позивачем: 1) сплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від відповідача, 2) сплачуються рахунки, виписані за базовою ціною продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

На виконання умов договору поставки №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р. позивачем було поставлено відповідачу товар:

- за залізничною накладною №46243119 від 13.02.2016р. на суму 7829383,50грн.;

- за залізничною накладною №46259172 від 13.02.2016р. на суму 8754076,71грн.;

- за залізничною накладною №45933744 від 29.04.2016р. на суму 4157863,58грн.

Відповідач не заперечує у відзиві факт отримання від позивача вказаного товару за договором №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати пені та 3% річних договором №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.4. договору поставки №161505/1506167/116 від 25.12.2015р. встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- 13.02.2016р. в строк до 28.03.2016р.;

- 29.04.2016р. в строк до 15.06.2016р.

Як встановлено, згідно з довідкою №Е.21.0.0.0/4-17 від 18.01.2017р. ПАТ КБ «ПриватБанк» на поточний рахунок №9082 ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» надійшли кошти від ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»:

- 06.04.2016р. на суму 6637550,92грн.;

- 28.03.2016р. на суму 10000000,00грн.;

- 28.03.2016р. на суму 14273032,40грн.;

- 29.03.2016р. на суму 8000162,48грн.;

- 03.06.2016р. на суму 6722363,58грн.;

- 17.06.2016р.на суму 5695071,49грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товару всупереч ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України відповідач виконав з простроченням.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із оплати товару у встановлений договором поставки №161505/1506167/116 від 25.12.2015р. термін.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, періоди, правові підстави, порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині у заявленому позивачем розмірі та стягнення з відповідача на користь позивача 640,38грн.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 8723,39грн. відповідно до п.7.6. договору.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.7.6. Договору, сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнав, посилаючись на необґрунтоване завищення суми пені та 3% річних позивачем. Зокрема, за твердженням відповідача, позивачем безпідставно до вартості товару віднесено транспортні витрати та витрати з охорони товару, в той час, як відповідальність у вигляді стягнення пені може застосовуватися лише за неналежну сплату саме товару, а також на неогрунтоване завишення позивачем суми пені та трьох процентів річних внаслідок врахування платежів за більш пізні дати .

Відповідачем до матеріалів справи додані платіжні доручення від 28.03.2016р., 29.03.2016р., 03.06.2016р.

Згідно вказаних платіжних доручень відповідачем визначено призначення платежу оплата по договору №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р. згідно реєстру рахунків.

За висновками суду, самостійне віднесення позивачем даних платежів в рахунок погашення заборгованості в хронологічному порядку є правомірним.

Щодо платіжного доручення від 03.06.2016р., яке містить у собі посилання з визначенням конкретної поставки партії товару, за яку здійснюється платіж, а саме чітко визначено призначення платежу оплата по договору №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р. рахунок №206445 від 27.04.2016р., суд звертає увагу що даний платіж був здійснений після укладення сторонами додаткової угоди №11/601801 від 01.04.2016р. до договору, згідно якої встановлено порядок розподілення грошових коштів позивачем: 1) сплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від відповідача, 2) сплачуються рахунки, виписані за базовою ціною продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Посилання відповідача на необґрунтоване завищення суми пені та 3% річних позивачем суд до уваги не приймає. Зокрема, як встановлено, згідно наданих до матеріалів справи рахунків, які були виставлені позивачем до сплати відповідачу, відсутні будь-які відомості щодо включення до вартості товару транспортних витрат та витрат з охорони товару.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, періоди, правові підстави, порядок їх нарахування, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлені дані позовні вимоги.

Разом з тим, відповідачем подано клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у звязку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №1611505/1506167/116 від 25.12.2015р.

При цьому, як було викладено вище, з боку відповідача повністю виконано свої зобовязання з оплати отриманого від позивача товару.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014р. Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.2014р. Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Маріуполь), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені на 20% та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 6978,71грн. в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідач також надав заяву про відстрочення виконання рішення суду по справі №905/682/17, в обґрунтування якої посилався на важке фінансове становище підприємства, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, наявність надзвичайних подій. Крім того, відповідач зазначає, що отримання відстрочки надасть боржнику можливість здійснення погашення заборгованості без негативного впливу на експлуатаційну діяльність та фінансовий стан підприємства.

При наявності перелічених обставин, відповідач просить суд відстрочити виконання рішення по справі №905/682/17 строком на 4 (чотири) місяці.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Згідно із ст.121 Господарського процесуального кодексу України суд може відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

При цьому, відстрочка фактично означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено, відповідачем будь-яких доказів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини, наявність обставин для відстрочки виконання рішення суду всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано (зокрема, документів, що підтверджують фінансовий стан відповідача, відсутність коштів, у разі наявності загрози банкрутства підприємства тощо).

За таких обставин, враховуючи недоведеність відповідачем наявності обставин для відстрочки виконання рішення суду, заява Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 615, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 216-218, Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 59, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область про стягнення пені в сумі 8723,39грн., 3% річних в сумі 640,38грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504 Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка, буд.1, р/р 7612 у ПАТ «ПУМБ» м.Київ, МФО 334851, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200 Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.310, ) 6978,71грн. пені, 640,38грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1600,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 1744,68грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 30.05.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 31.05.2017р.

Суддя Я.О. Левшина