ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р.Справа № 922/2817/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Публічного АТ "Харківгаз", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (дов.№007Др-20-1216).

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Харківгаз" про стягнення 287 872, 32 грн., з яких: 96 168, 24 грн. пені, 12 778, 88 грн. 3% річних та 178 925, 20 грн. інфляційних втрат за договором № 14-393-БО-32 купівлі-продажу природного газу від 15.01.2014.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 167 236, 82 грн. інфляційних втрат, 12 778, 88 грн. 3% річних. В частині стягнення пені у сумі 96 168, 24 грн. та інфляційних втрат у сумі 11 688, 38 грн. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 96 168, 24 грн. пені та 11 688, 38 грн. інфляційних втрат, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 96 168, 24 грн. пені та 11 688, 38 грн. інфляційних втрат.

Також до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів в частині задоволення позовних вимог звернувся відповідач, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду від 04.04.2017 року по справі№922/2817/16, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Харківгаз" залишено без задоволення. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 922/2817/16 скасовано в частині відмови у стягненні пені. В цій частині справу № 922/2817/16 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

В решті постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 922/2817/16 залишено без змін.

На підставі витягу автоматизованої системи документообігу господарського суду Харківської області від 25.04.2017 р. для розгляду справи №922/2817/16 було призначено головуючого суддю Присяжнюку О.О.

Ухвалою господарського суду від 26.04.2017 року, порушено провадження у справі №922/2817/16, розгляд справи призначено на 23.05.2017 року.

22.05.2017 року від Публічного АТ "Харківгаз", м. Харків надійшли письмові пояснення з врахуванням постанови Вищого господарського суду України від 04.04.2017 року, в якому останній наголошував на тому, що ПАТ «Харківгаз» вчинено всі дії, передбачені Договором для належного виконання зобов'язання направлено позивачу акти приймання-передачі для підписання та повернення відповідачу, на думку відповідача, саме позивач порушив умови Договору щодо порядку та строків повернення актів, а тому відповідач вважає, що останнім доведено і відсутність своєї вини, оскільки відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання, у зв'язку із чим вважає, нарахування позивачем пені безпідставним .

В судовому засіданні 23.05.2017 року оголошено перерву до 01.06.2017 року.

30.05.2017 року від Публічного АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ надійшли письмові пояснення, в яких останній підтримав заявлені позовні вимоги стосовно нарахування пені в повному обсязі .

В судове засідання 01.06.2017р. представник позивача не з*явився.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у поясненнях наданих до суду 22.05.2017 року(вх.№16471).

Також в судовому засіданні 01.06.2017 року відповідачем було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату .

Господарський суд відмовляє в задоволенні вищеозначеного усного клопотання враховуючи наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

У судовому засіданні 01.06.2017р. на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін суд встановив наступне.

15.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-позивач, продавець) та Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (далі-відповідач, покупець) було укладено договір № 14-393-БО-32 купівлі - продажу природного газу (т. 1, а.с. 18-22).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору, т. 1, а.с. 22).

Відповідно до пункту 1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 роках природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, що позивач передає відповідачу з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ в обсягом до 285.000 тис. куб.м.

Приймання - передача газу, переданого продавцям покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг спожитого газу покупцем у відповідному місці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3. договору).

Відповідно до пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначається фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивувальну відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно пункту 5.2. договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на доданку вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу (пункт 5.2. у редакції додаткової угоди № 6 до договору купівлі-продажу природного газу від 15.01.2014 року № 14-393-БО-32, т. 1, а.с. 24-29).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункту 6.1. договору).

За твердженнями позивача, на виконання умов договору, позивачем здійснено поставку природного газу за період з січня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 597 379,48 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2014 року на суму 129 704, 70 грн.;

- від 28.02.2014 року на суму 105 764, 87 грн.;

- від 31.03.2014 року на суму 73 616,81 грн.;

- від 30.04.2014 року на суму 13 335,93 грн.;

- від 31.10.2014 року на суму 24 521,48 грн.;

- від 30.11.2014 року на суму 93 594, 25 грн.;

- від 31.12.2014 року на суму 156 841, 44 грн.

За твердженнями позивача, відповідач вартість поставленого газу своєчасно та у повному обсязі не сплачував, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу суму у розмірі 287 872,32 грн., з яких: 96 168,24 грн. - сума пені, 12 778,88 грн. сума 3 процентів річних, 178 925,20 грн. сума інфляційних втрат, що стало причиною звернення із позовом до суду.

Постановою Вищого господарського суду від 04.04.2017 року по справі№922/2817/16, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Харківгаз" залишено без задоволення. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 922/2817/16 скасувано в частині відмови у стягненні пені в сумі96 168,24 грн. В цій частині справу № 922/2817/16 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

В даній постанові зазначено про те, що судами:

- не враховані приписи ч.1 ст.530 і ч.1 ст.682 Цивільного кодексу України та не окреслено підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання відповідачем зобов'язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п.6.1. договору .

Відповідно до ст. 111-12 ГПК вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 04.04.2017року по справі № 922/2817/16, суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання через застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Згідно зі ст. 549 цього ж Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання покупцем грошових зобовязань встановлена п. 7.2 укладеного між сторонами договору.

Як встановлено судом п. 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригіналу акта покупцю.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання та повернення вказаних актів.

Отже, п. 6.1 договору та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта та його повернення продавцем.

Крім того, у п. 4.1 договору сторони погодили, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця. Відповідно, акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на невиконання позивачем обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі газу.

Таким чином, для мети розрахунку юридичний факт передачі газу як товару виникає із закінченням розрахункового періоду в момент фіксації обсягу поставки. Сам факт поставки є достатньою підставою для виникнення у отримувача зобов'язання з оплати.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі акт передачі-приймання не є визначальним для висновку про виникнення такого зобов'язального правовідношення.

Вказівка в договорі на акт передачі-приймання свідчить, що з його допомогою визначено порядок та строки реалізації обов'язку покупця з оплати, який виникає саме у зв'язку з фактом поставки.

Враховуючи наведене, оформлення акту приймання-передачі, що опосередковують цей факт не мають значення для настання зобов'язання з оплати.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача 96 168,24грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1442,52 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (61109, м.Харків, вул. Безлюдівська, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) -96 168,24грн.пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 1442,52грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 06.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2