РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017Справа №910/3238/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

про відшкодування шкоди у розмірі 99 490,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Лапай О.В. (дов. №627/17 від 30.12.2016);

від відповідача не з'явився.

встановив :

28.02.2017 Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» страхового відшкодування у розмірі 99 490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору страхування транспортного засобу №3301863 від 21.12.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 99 490,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3238/17 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.03.2017.

20.03.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшов лист МТСБУ №7/2-28/5851 від 13.03.2017 щодо інформації відповідно до страхового полісу НОМЕР_7.

22.03.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме: неналежного відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Іллічівська» на належного - Приватне акціонерне товариство «СТ «Іллічівське», яке в подальшому просив не розглядати, що підтверджується його резолюцією на вказаному клопотанні, у зв'язку із чим це клопотання залишено судом без розгляду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.03.2017 у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представників сторін, невиконанням вимог попередньої ухвали суду, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 18.04.2017.

14.04.2017 Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Іллічівська» через загальний відділ діловодства суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ним жодних договорів цивільно-правової відповідальності власників автомобілів не укладалось і не могло укладатися, оскільки він має право на укладення тільки договорів страхування життя.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.04.2017 задоволено клопотання позивача про продовження строку вирішення спору, продовжено строк вирішення спору у справі №910/3238/17 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.05.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.04.2017 виправлено в ухвалах господарського суду міста Києва від 02.03.2017 та від 23.03.2017 у справі №910/3238/17 допущені технічні описки, а саме по всьому тексту ухвал правильним найменуванням відповідача визнано - «Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Іллічівське».

24.05.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшов лист МТСБУ №7/2-28/11993 від 22.05.2017 щодо інформації відповідно до страхового полісу НОМЕР_7.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.05.2017 залучено до участі у справі, як відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», розгляд справи відкладено на 08.06.2017.

У судове засідання 08.06.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення по справі.

Представник відповідача не з'явися у судове засідання 08.06.2017, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №472.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 08.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

21.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» укладено договір страхування транспортного засобу №3301863 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. АН 6010 ІМ.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 01.01.2016 по 31.12.2016.

04.05.2016 близько 18 год. 40 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Торговій в Центральному районі м. Маріуполя, не був уважним, не обрав безпечну швидкість в районі перехрестя вул. Карасівської, втратив керування транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_2, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 91022836, виданою ВДАІ з обслуговування м. Маріуполь УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.

Згідно з постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 27.05.2016 у справі №263/6218/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява потерпілого про завдану шкоду транспортному засобу від 05.05.2016, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 04.05.2016.

Відповідно до звіту №92 від 10.05.2016 про експертну оцінку транспортного засобу, проведеного оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_8 від 07.06.2003) вартість матеріального збитку транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_3, складає 143 982,34 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000074 від 17.05.2016, виставленого ТОВ «Автоцентр-Бавария», вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, склала 132 477,30 грн.

Відповідно до страхового акту № 1956/10 від 24.05.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 132 477,30 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 1956/10 від 24.05.2016, була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Автоцентр-Бавария» у загальному розмірі 132 477,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №11698 від 27.05.2016 на суму 32 477,30 грн., №11727 від 30.05.2016 на суму 50 000,00 грн., №11789 від 01.06.2016 на суму 50 000,00 грн.

Матеріали справи містять претензію позивача №433-17/1 від 19.07.2016 щодо суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 132 477,30 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» грошові кошти у розмірі 99 490,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, становить 132 477,30 грн., що вбачається зі страхового акту №№ 1956/10 від 24.05.2016, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 132 477,30 грн. та рахунку-фактури №СФ-0000074 від 17.05.2016, виставленого ТОВ «Автоцентр-Бавария».

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, у розмірі 132 477,30 грн. була виплачена позивачем на рахунок ТОВ «Автоцентр-Бавария» у загальному розмірі 132 477,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №11698 від 27.05.2016 на суму 32 477,30 грн., №11727 від 30.05.2016 на суму 50 000,00 грн., №11789 від 01.06.2016 на суму 50 000,00 грн., на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Автоцентр-Бавария» від 05.05.2016.

Вина особи ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_5, встановлена постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 27.05.2016 у справі №263/6218/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності НОМЕР_7, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_6.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом НОМЕР_7 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., франшиза за даним полісом - 510,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 99 490,00 грн. (100 000 грн. (ліміт) - 510,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 99 490,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 38-Б, код 25186738) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код 13490997) суму страхового відшкодування у розмірі 99 490 (дев'яносто дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 00 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 09.06.2017.

Суддя В.О.Демидов