КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2017 р. Справа№ 910/1687/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Яреми Н.С.

представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

на рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2017

у справі №910/1687/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський

металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 5572,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»), яке відповідно до розділу «Загальні положення» Статуту, що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів від 25.04.2016 №21, є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення збитків, які виникли у зв'язку з нестачею вантажу при перевезенні в сумі 5572,32 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у задоволенні позовних вимог ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 5 572 грн. 32 коп. - відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об'єктну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 5572, 32 грн.

Крім того, за висновками суду першої інстанції відповідач не став правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - ДП «Донецька залізниця»), оскільки процедура реорганізації цього підприємства та передача всіх їх прав та обов'язків призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Місцевий господарський суд виходив також з того, що передавальний акт між підприємствами не складався, а тому відповідач не має відповідати за неналежне виконання зобов'язань ДП «Донецька залізниця».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/1687/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог, зазначив, що «в розділі Д Комерційного акту БН 726730/815 від 02.11.2016 вказано, що вагон прибув з технічного зору несправний: 2 люк з лівої сторони по ходу поїзда зазор між кришкою люка й арміровочним листом 50мм. Як вбачається з Акту №457 від 02.11.2016 технічного стану вагону №56143423 вбачається, що вантажовідправник несправність вагону бачити міг, але завантаження було здійснене». Однак, місцевий суд не врахував, що технічна несправність вагону була виявлена лише на станції призначення Маріуполь-Сортувальний 02.11.2016 та комерційному акті, однак, матеріалами справи не підтверджено, що завантаження спірного вантажу здійснювалося Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ «ДТЕК Свердлвантрацит» у технічно несправний вагон №56143423.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017, прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 17.05.2017.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2017 висловив свою позицію з приводу апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені в ній, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 24.05.2017.

Представники ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та ПАТ «Українська залізниця» в судове засідання 24.05.2017 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 17.05.2016, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню з наступних підстав.

30.12.2013 між ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» було укладено Договір №УПр14/28/162, відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти і оплатити вугільну продукцію по марочному складу, цінам і у кількості, зазначеним у відповідних специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору й на умовах, передбачених даним договором.

25.12.2015 між ПАТ «Українська залізниця» та ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - Договір), згідно п. 1.1. якого предметом договору є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 7.1. Договору визначено, що за цим договором виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

22.10.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» відправлено одержувачу - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» по залізничній накладній №51857399 групу вагонів з антрацитом зі станції Должанська на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці, серед них і вагон №56143423 (маса вантажу 70 т визначена відправником на вагонних вагах).

При прибутті на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні №56143423 не відповідає масі вказаній у накладній, в результаті чого складено комерційний акт БН№726730/815 від 02.11.2016.

Так, з комерційного акту БН 726730/815 від 02.11.2016 вбачається, що «при комісійному перевантажуванні вагону у присутності заступника начальника станції П.І. Люднікова, комерційного агента ОСОБА_3, вантажоотримувача комбінату імені Ілліча ОСОБА_6, вантажника комбінату імені Ілліча ОСОБА_7 на 150 т. електронних вагах станції Сартана - 2 комбінату імені Ілліча, вага зазначена відправником: вага брутто - не зазначено, тара за документом - 23500 кг, нетто - 70 000 кг; виявилось: брутто - 89 750 кг, тара з бруса - 23 500 кг, нетто - 66 250 кг, що менше ваги, зазначеній у накладній на 3 750 кг. Завантаження вантажу у вагоні нижче рівня бортів на 300 мм, рівномірна й ущільнена. По документу поверхня вантажу маркована вапном, фактично поверхня вантажу не маркована. У вагоні з лівої сторони по ходу поїзда є виїмка розміром 1000ммх1000ммх400мм вглиб вагону. На хребтовій балці є сліди просипання вантажу. Вагон прибув в технічному відношені несправний: 2 люк з лівої сторони по ходу поїзда зазор між кришкою люка та армованим листом 50мм. Об'ємна вага вантажу у документі не зазначена. При повторному перевантаженні вагонів вага підтвердилась.». (а.с. 9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час прибуття вагонів на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу масі, яка зазначена у накладних, у зв'язку з чим вважає, що відповідач має відшкодувати йому збитки у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 5 572 грн. 32 коп.

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Крім того, приписами ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Одночасно статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 130, 133 Статуту залізниць України та п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій (ст. 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, заявлення до розгляду претензій, а саме - право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають: у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вказане вище свідчить, що законодавством прямо передбачено відповідальність перевізника за нестачу вантажу, яка виявлена під час його перевезення, про що свідчить комерційний акт про нестачу антрациту на станції «Маріуполь-Сортувальний».

В ст. 113 Статуту залізниць України визначено, що за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що комерційний акт БН 726730/815 від 02.11.2016 складений у відповідності до Правил складання актів та є належним доказом, підтверджуючим факт нестачі за спірними перевезеннями. Крім того, комерційний акт не оскаржений в порядку, встановленому п. 16 Правил складання актів.

Таким чином, факт нестачі за перевезення підтверджено комерційним актом, з аналізу якого суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виявлені на станції призначення розбіжності між накладною та фактичними даними при перевірці свідчить про те, що нестача виникла під час перевезення вантажу, а залізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

У статті 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Пунктом 3.9 роз'яснення президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» № 04-5/601 від 29.05.2002 роз'яснено, що у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу. Прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до накладної №51857399 від 22.10.2016 та досильної накладної №51861789 від 02.11.2016 вантаж завантажено у вагони відправником, на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагону не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (п. 28 Правил перевезення). Крім того, до перевезення не зазначалось і про наявність несправностей після візуального огляду вагону.

Доказів зауважень з боку залізниці до стану вагону №56143423 та вантажу у ньому на попутних станціях, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції апелянтом не було надано. Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що завантаження спірного вантажу здійснювалось відповідачем у технічно несправний вагон.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вагон №56143423 під навантаження був поданий у технічно справному стані, прийнятий залізницею до перевезення, таким чином технічна несправність вагону виникла під час перевезення.

Відтак, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що при здійсненні завантаження вантажу у вагон №56143423 вантажовідправник - ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не пересвідчився у технічній справності даного вагону, у зв'язку з чим невірно визначив, що позивачем не доведено вину перевізника у незбереженні маси вантажу.

Крім того, згідно зі ст. 31 Статуту залізниць України встановлено обов'язок саме залізниці подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Відповідно до пункту «е» ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній; залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом «а» ст.111 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Частиною 2 статті 114 Статуту залізниць України встановлено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів передбачено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: для вантажу антрацит вологий (мінеральне паливо) 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено наявність прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та сумою збитків, яку поніс позивач в якості нестачі антрациту, у зв'язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, а тому позивач має право на стягнення з відповідача збитків у розмірі 5572, 32 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не став правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця», а тому не має відповідати за неналежне виконання ним зобов'язань є безпідставними з огляду на те, що договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 25.12.2015 укладений ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» безпосередньо з ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та скасування рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у даній справі, з прийняття нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/1687/17 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2017 у справі №910/1687/17 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ) збитки у розмірі 5572 грн (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 32 коп., судовий збір за подання позову у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулю. Тверська, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 00 коп.

4. Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

5. Матеріали справи № 910/1687/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

А.Г. Майданевич