РІШЕННЯ

30 травня 2017 року Справа № 913/369/17

Провадження №26/913/369/17

Суддя господарського суду Луганської області Масловський С.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Концерн СоюзЕнерго, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, Луганська область, м. Сєвєродонецьк

про стягнення 81440,00 грн

суддя Масловський С.В.;

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, юрисконсульт за довіреністю №2/01 від 11.01.2017.

від відповідача: представник не прибув.

В судовому засіданні 30.05.2017 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.04.2017 Концерн "СоюзЕнерго" звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про стягнення основної заборгованості 81 440, 00 грн. за договором поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.04.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 15.05.2017.

15.05.2017 через канцелярію господарського суду Луганської області від позивача надійшла заява №70 від 12.05.2017, в якій зазначено, що станом на 25.04.2017 року в провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між Концерном "СоюзЕнерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про той же предмет і з тих же підстав, немає рішення цих органів з такого спору.

30.05.2017 відповідач в судове засідання не прибув, вимог ухвали суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно вимог ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 між позивачем - Концерн "СоюзЕнерго", як постачальником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, як покупцем, укладено договір поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015, відповідно до умов якого сторони погодили, що постачальник зобовязується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строк, за ціною та якісними характеристиками погодженими сторонами у даному договорі та специфікації, що є невідємною частиною цього договору (п.1.1.);

Умовами договору сторони погодили, що покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов даного договору(п.1.2.); поставка продукції здійснюється партіями у асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами у специфікації до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідну за своїми якісними показниками, які супроводжуються одним документом про якість та/або одним товаросупроводжувальним документом (п.4.1.); постачальник зобовязан надати покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупроводжувальні накладні, сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт, сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації, дозвіл Держгірпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документу обовязкове згідно нормам діючого законодавства), інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений, технічну документацію, передбачену п.2.4. даного договору (п.4.3.); загальна вартість договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є невідємною частиною даного договору. У випадку відхилення кількості постачаємо продукції від погодженого у поставці кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції виходячи з вартості її ціни, зазначеної у специфікації до договору. В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не може перевищувати 1000000,00 грн. разом із НДС на дату укладення договору.(п.5.2.); розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюється покупцем в порядку та в строки визначені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору (п. 5.4 договору); даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторонами та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли до згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється до 2016 включно. В разі не виконання (не належного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань по даному договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п.8.1.);

Одночасно контрагентами, 09.12.2015 було погоджено та підписано специфікацією (доповнення до договору), відповідно до якої зобовязані сторони узгодили номенклатурний номер продукції, найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ и т.п., одиницю виміру, кількість, вартість, строк поставки, код поставки. Дана специфікація є невідємною частиною договору.

Умовами специфікації від 09.12.2015 сторони погодили розрахунки за продукцію, поставлену постачальником по даній специфікації до договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 5 робочих днів з 30 календарної дати поставки на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови отримання постачальником належно оформленої податкової накладної та документів встановлених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

03.03.2016 були сформовані та підписані уповноваженими особами позивача рахунок фактура № СФ-0000129 від 03.03.2016 на суму 108000,00 грн., рахунок фактура № СФ -0000128 на суму 432000,00 грн.

03.03.2016 позивач поставив відповідачу продукцію за наступними документами: видатковою накладною №РН-0000116 на суму 108000,00 грн., видатковою накладною №РН 0000115 на суму 432000,00 грн. та довіреністю на отримання продукції №123 від 01.03.2016.

В підтвердження фінансової звітності позивачем задекларовані податкові накладні з квитанціями про прийняття їх Державною податковою службою України №17 від 03.03.2016 на суму 432000,00 грн., №18 від 03.03.2016 на суму 108000,00 грн.

На виконання своїх зобовязань відповідач частково здійснив оплату на розрахунковий рахунок позивача на загальну суму 458560,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № від 29.09.2016, № від 27.102016,№ від 30.11.2016, № від 15.12.2016, № від 12.01.2017, № від 09.02.2017.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача, шляхом поштового звязку, була направлена претензія від 09.08.2016 №194 про погашення суми основного. Факт направлення претензії на адресу відповідача підтверджується фіскальним чеком УДПЗК Укрпошта від 09.08.2016 та описом вкладення до цінного листа від 09.08.2016.

Як стверджує позивач, відповіді зобовязаний контрагент (відповідач у справі) на вказану претензію не надав, грошові кошти за договором поставки в повному обсязі не сплатив, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

З огляду на вимоги статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Положення статті 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частини 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704 (далі по тексту - Положення), вбачається, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно приписів пунктів 2.4, 2.5 Положення первинні документи повинні містити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні бухгалтерські документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

При цьому, окремі дефекти та недоліки в оформленні видаткових накладних не можуть спростовувати фактичне здійснення господарської операції.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 № 168/704 (надалі Положення), документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається із правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в пункті 1 Інформаційного листа від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в порядку статті 692 Цивільного Кодексу України. (Постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 по справі № 5002-8/481-2001).

Відповідно до статті 14 Цивільного Кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного Кодексу України)

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, належне виконання зобов'язання є виконання зобовязань, з додержанням вимог і принципів виконання зобов'язання встановленими умовами договору та приписами чинного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Частин 1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем, як постачальником, на виконання умов договору поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015, було поставлено продукцію на загальну суму 540 000,00 грн., яка відповідачем, як покупцем, була прийнята, що підтверджується видатковими накладними, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи (підписані представниками сторін без будь яких претензій, зауважень), а відповідач свої зобовязання по повній оплаті товару, відповідно до п.5.2. та п.5 специфікації в повному обсязі не виконав, а оплатив лише частково на суму 458 560, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 81440, 00 грн. (540000 - 458560 = 81440)

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Концерн СоюзЕнерго підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, а саме у сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 30/1, ) на користь Концерн СоюзЕнерго (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, ) заборгованість за договором поставки № 130-РА-УМП від 23.11.2015 у розмірі 81440 (вісімдесят одна тисяча чотириста сорок ) грн., 00 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Видати наказ відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.06.2017

Суддя С.В.Масловський