ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року Справа № 904/92/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., - доповідача

суддів: Чус О.В., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 ФОП, свідоцтво серії НОМЕР_2 від 12.10.2009 року;

від позивача: ОСОБА_2 представник, договір про надання правової допомоги та виконання доручень клієнта №1613/7 від 24.03.2017 року;

від відповідача: Строганова Л.А. представник, довіреність №24011-2017 від 24.01.2017 року;

від відповідача: Бобнєв М.Ю. директор.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017 року у справі №904/92/17

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Система", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій, збитків та 3% річних за договором про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.17р. (Петрова В.І.) у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Система" (49000, м. Дніпро, вул. Мечникова, 12, оф.10, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) 3% річних у розмірі 1 075,56грн. (одна тисяча сімдесят п"ять грн. 56коп.), інфляційні у розмірі 2 355,38грн. (дві тисячі триста п"ятдесят п"ять грн. 38коп.) та 51,46грн. (п"ятдесят одна грн. 46коп.) судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для стягнення штрафних санкцій з відповідача відсутні, оскільки конкретний їх вид сторонами у договорі не узгоджений.

Не погодившись з зазначеним рішенням, фізична особа-підприємць ОСОБА_1, звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні штрафних санкцій за договором №19061-14 від 19.06.14р. в сумі 692 090,16 грн., а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідача штрафних санкцій та допустив тлумачення умов договору, що є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.04.17р. апеляційну скаргу призначено до розгляду.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

19.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Система" (фінансова компанія) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (агент) укладено договір про надання послуг №19061-14.

Згідно п.2.1. договору агент в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, зобов'язується надати послуги фінансовій компанії, а остання зобов'язується оплатити послуги агента в розмірі та на умовах, вказаних у цьому договорі.

За п.2.2. договору під послугами в цьому договорі розуміються дії агента з надання дилерам пропозицій фінансової компанії щодо передачі їй в користування ПТКС та/або надання операторам пропозицій фінансової компанії укласти угоди про надання послуг з приймання платежів за допомогою ПТКС.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що агент, надаючи послуги фінансовій компанії, діє від імені, в інтересах, під контролем та за рахунок фінансової компанії.

У своїх взаємовідносинах агент та фінансова компанія керуються цим договором, додатками до нього, іншими домовленостями між сторонами (у т.ч. листуванням), чинним законодавством України (п.2.4. договору).

Відповідно до п.3.1. договору агент від імені фінансової компанії направляє клієнтам пропозицію укласти угоду, яка надається клієнту у формі письмового типового договору фінансової компанії, підписаного та скріпленого печаткою. Про надання кожної пропозиції агент повідомляє фінансову компанію електронним листом на електронну адресу фінансової компанії.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що клієнт, який одержав такий проект договору, у разі згоди з його умовами, оформляє договір (підписує та скріплює печаткою, за наявності) і повертає один примірник договору фінансовій компанії, про що фінансова компанія повідомляє агента електронним листом на електронну адресу агента. Надалі, для цілей цього договору, такий клієнт іменується підключеним до фінансової компанії за сприяння агента. Якщо клієнт протягом одного місяця у письмовій формі не наполягає на розірванні раніше підписаної угоди, вважається, що зобов'язання, які виникли за участі агента, є дійсним (п.3.3. договору).

За п.3.6. договору агент і фінансова компанія зобов'язуються скласти акт про підключених клієнтів до облікових та/або розрахункових систем фінансової компанії. Кожен такий акт є невід» ємною частиною договору, а оборот коштів є базою для розрахунку тарифів/винагороди агента. Акт складається за наявності підключень нових клієнтів (або субдилерів) і не частіше ніж раз на місяць (додатки 1 та 2 до договору). В акті зазначаються стандартні умови підключення клієнтів фінансовою компанією (вартість процесінгу), які дорівнюють 1%. Будь-який інший розмір вартості процесінгу повинен бути письмово погоджений сторонами.

Згідно п.3.7. договору у випадку, коли загальний оборот грошових коштів, які надходять на рахунки фінансової компанії з ПТКС дилерів, з якими укладено угоду за сприяння агента, досягне рівня, еквівалентного 1 500 000,00грн., фінансова компанія зобов'язана створити кабінет агента, вимоги до обсягу та змісту інформації в якому визначаються у додатку "Кабінет Агента".

Відповідно до п.п.4.2.2. договору фінансова компанія зобов'язана виплачувати агенту винагороду.

За п.5.2. договору базою для розрахунків винагороди агента є:

- загальний оборот грошових коштів, перерахованих від фінансової компанії до оператора - під час роботи з операторами (п.п.5.2.1. договору);

- сума винагороди фінансової компанії, отримана за перерахування коштів з використанням ПТКС дилерів - під час роботи з дилерами (п.п.5.2.2. договору);

Відповідно до п.5.3. договору з обороту, вказаного у п.5.2. договору, фінансовою компанією нараховується винагорода в 0,2% на користь агента. У випадку, якщо оператор обмежує суми зовнішньої та внутрішньої комісії розміром до 1,5%, на користь агента нараховується винагорода в 0,1%.

Згідно п.5.4. договору із суми, вказаної у п.5.2. договору, винагорода агенту нараховується таким чином:

- після досягнення першого періоду, в якому загальний оборот грошових коштів, які надходять на рахунки фінансової компанії з ПТКС дилерів, досяг рівня 500 000,00грн., винагорода розподіляється між фінансовою компанією (30% - на користь фінансової компанії) та агентом (70% - на користь агента). У випадку, вказаному в цьому пункту, в будь-якому разі сума винагороди фінансової компанії повинна дорівнювати 0,3% загального обороту грошових коштів, які надходять на рахунки фінансової компанії з ПТКС дилерів, які були підключені за сприяння агента (п.п.5.4.1. договору);

- після досягнення першого періоду, в якому загальний оборот грошових коштів, які надходять на рахунки фінансової компанії з ПТКС дилерів, досяг рівня 5 000 000,00грн., винагорода розподіляється між фінансовою компанією (20%) та агентом (80%). У випадку, вказаному в цьому пункті, в будь-якому разі сума винагороди фінансової компанії повинна дорівнювати 0,2% загального обороту грошових коштів, які надходять на рахунки фінансової компанії з ПТКС дилерів, які були підключені за сприяння агента (п.п.5.4.2. договору);

- якщо вартість процесінга за дилерами менша ніж 0,4% (включно) фінансова компанія та агент в індивідуальному порядку погоджують розподіл винагороди, але частина, яка припадає агенту, не може бути менша за 50% від загальної суми винагороди (п.п.5.4.3. договору).

Згідно п.5.6. договору винагорода виплачується агенту щомісячно в безготівковій формі на розрахунковий рахунок агента не пізніше 10 числа кожного місяця.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014р. (п.7.1. договору).

Згідно п.7.2. договору якщо після закінчення строку, вказаного в п.7.1. договору, протягом 30 днів жодна із сторін не відмовиться від цього договору, він вважається укладеним на невизначений строк. У подальшому відмова від договору допускається тільки за письмовою згодою сторін.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що інші домовленості, попередні угоди, листування та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору та були досягнуті сторонами до підписання цього договору, не втрачають своєї сили з підписанням цього договору, а діють в частині, що йому не протирічить. Вказані в цьому пункті документи (надіслані поштою, телетайпом, факсограмами, в тому числі із електронних адрес) визнаються сторонами додатками до цього договору.

Так, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги за період з червня 2015р. по червень 2016р. на загальну суму 129 708,21грн., що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг), підписаними сторонами без будь-яких зауважень (а.с.21-29).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю розрахувався з позивачем за надані послуги, однак з порушенням встановленого договором строку.

12.08.2016р. сторони уклали додаткову угоду до договору, якою виклали п.7.5. договору в такій редакції: "розірвання договору має наслідком припинення виконання зобов'язань фінансової компанії щодо проведення виплат та перерахування винагороди на користь агента, стосовно клієнтів, підключених до фінансової компанії за сприянням агента".

Відповідно до п.2 додаткової угоди договір розірвано з 12.08.2016р. за згодою сторін.

Згідно п.3 додаткової угоди сторони визнали та підтвердили, що повноваження ОСОБА_1 як агента відкликані та припинені з 27.06.2016р., винагорода агента перерахована йому по 27.06.2016р., перерахована агенту в повному обсязі, претензій щодо розрахунку сум винагороди агент не має.

За п.4 додаткової угоди наступні зобов'язання з виплати агенту винагороди припиняються внаслідок виплати фінансовою компанією відступного (згідно приписів ст.600 ЦК України), що одноразово виплачується фінансовою компанією на користь агента в сумі 70 000,00грн. до 12.08.2016р.

Відповідно до п.5 додаткової угоди після виплати фінансовою компанією одноразового відступного, вказаного у п.4, припиняється зобов'язання фінансової компанії щодо виплат агенту винагороди на користь агента, стосовно клієнтів, підключених до фінансової компанії за сприяння агента, починаючи з 28.06.2016р. та за будь-який період у майбутньому.

Пунктом 6 додаткової угоди передбачено, що після внесення вказаного у п.4 одноразового відступного, агент позбавляється права заявляти будь-які майнові та немайнові вимоги про виплату йому винагород, передбачених договором, щодо минулих та/або майбутніх періодів.

Матеріалами справи посвідчується, що 12.08.2016р. відповідач на виконання умов додаткової угоди сплатив позивачу відступне у розмірі 70 000,00грн. (а.с.51).

У грудні 2016р. позивач у зв"язку із порушенням відповідачем строку виплати винагороди за надані послуги за період з червня 2015р. по травень 2016р. звернувся до суду і просить стягнути з відповідача штрафні санкції на підставі п.6.8. договору, а також 3% річних та інфляційні на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір про надання послуг №19061-14.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна умов не допускається.

За ст. 526 ЦК України, що кореспондується з ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Згідно приписам ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач повністю розрахувався з позивачем за надані послуги, однак з порушенням встановленого договором строку.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені договором.

Відповідно до п.6.8. договору у випадку затримки обумовленого в розділі 5.6. договору платежу, більш ніж на 10 банківських днів після останнього дня сплати, агент застосовує штрафні санкції в розмірі 10% від суми прострочення платежу, за кожний день затримки платежу, вираховуючи розмір санкції з першого дня несплаченого розрахункового місяця і до моменту погашення заборгованості.

За п.6.9. договору згідно вимог ст.232 Господарського кодексу України сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за цим договором не обмежується 6-місячним терміном, а нараховується і сплачується за весь термін прострочення виконання зобов'язання.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що сторони у договорі не визначили конкретний вид штрафних санкцій і відповідно між сторонами не досягнуто домовленості стосовно визначення та встановлення виду штрафних санкцій.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, про що зазначено в ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 11.07.2015р. по 10.07.2016р. у розмірі 1 078,18грн., а також інфляційні за загальний період з серпня 2015р. по червень 2016р. у розмірі 2 469,61грн.

Колегією суддів перевірений розрахунок позовних вимог в частині стягнення 3 % річних за загальний період з 11.07.2015р. по 10.07.2016р. та встановлено, що вони складають 1075,56 грн., у відповідності до ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Щодо інфляційних за загальний період з серпня 2015р. по червень 2016р., господарський суд правомірно встановив, що вони складають 2 355,38грн.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2017р. у справі №904/92/17 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов