ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Справа № 908/1499/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргидержавного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" в особі керуючого санацією Філевського О.В.
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.17 та рішення господарського суду міста Києва від 07.09.16
у справігосподарського суду міста Києва №908/1499/16
за позовомвідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж
додержавного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія"
простягнення 219340,72грн.,

за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - Гадзевич О.М., Шуліма Д.В., Філевський О.В.,

У С Т А Н О В И В:

01.12.2010 між відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальник) та державним підприємством "Українська авіаційна транспортна компанія" в особі директора Філії Української авіаційної транспортної компанії "Аеропорт Запоріжжя вантажний" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №11983, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.2.3.4. договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та додатка №5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Згідно п.2.3.5. договору споживач зобов'язується здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії".

За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику електричної енергії двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт год. і більше (п. 4.2.2 договору).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що облік електроенергії, спожитої споживачем та(або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

За змістом пунктів 7.1., 7.9. договору порядок зняття показів розрахункових приладів обліку та відомості про точки розрахункового обліку споживача та субспоживачів наведені в додатку № 5 "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії" і в додатку № 6.1 "Перелік точок розрахункового обліку реактивної електричної енергії". На підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов договору оформлюється та надається "Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" (додаток № 5.1), "Акт про обсяги перетікання реактивної енергії із мереж споживача в мережі постачальника електричної енергії протягом розрахункового періоду" (додаток № 6.4).

Пунктами 10, 11 договору сторони погодили, що рахунки або платіжні вимоги-доручення пред'являються постачальником у банк споживача через уповноважений банк постачальника, у якому відкритий поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Споживач зобов'язаний після розрахункового періоду і проведення постачальником розрахунку обсягу використаної електроенергії у разі не одержання рахунка або вимоги-доручення до 10 числа, направити свого уповноваженого представника отримати платіжні документи на сплату спожитої електроенергії, і не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим здійснити оплату.

Згідно з п.9.4. договір набирає чинності 01.12.2010 і укладається на термін до 31.12.2011. Договір вважається щорічно продовжений на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

На думку позивача, відповідач узяті на себе зобов'язання за укладеним договором не виконав та не оплатив вартість спожитої активної електричної енергії та послуги по компенсації перетоків реактивної електричної енергії, що обумовило виникнення заборгованості за спожиту активну енергію, за об'єми протікання реактивної енергії, що утворилася за період з вересня 2014 по травень 2016 року, та заборгованість за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за жовтень, листопад 2014 та січень 2015 року, з приводу чого виник спір у цій справі.

07.09.2016 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Пукшин Л.Г.), залишеним без змін 28.02.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Буравльов С.І., Шапран В.В., Андрієнко В.В.) позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 130 048,57грн. основного боргу, 14 594,79грн. заборгованості за перевищення договірної величини, 6 500,95грн. вартості послуг з компенсації перетоків реактивної електроенергії, 10 251,49грн. пені, 14 111,19грн. 3% річних та 123 970,31грн. інфляційних втрат.

У касаційній скарзі державне підприємство "Українська авіаційна транспортна компанія" в особі керуючого санацією Філевського О.В. посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, тому просили скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові в повному обсязі. Зазначали, що акти і рахунки за спожиту електричну енергію від імені відповідача підписані не встановленою особою та скріплені печаткою філії Української авіаційної транспортної компанії "Аеропорт Запоріжжя вантажний", яка ліквідована. Стверджували, що відбулось підроблення документів посадовими особами ліквідованого відокремленого підрозділу, з приводу чого Шевченківським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізької області відкрито кримінальне провадження №0003577. Тому вважали, суди обох інстанцій не навели обгрунтування відхилення доводів позивача та не надали належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про підставність і грунтовність позовних вимог, з чим колегія суддів погоджується та вважає, що доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують, а зводяться до намагання надати їм перевагу над встановленими судами обставинами, що перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції, ураховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться у ст.193 ЦК України.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, на виконання умов укладеного договору, відповідач у період з жовтня 2014 по травень 2016 спожив активну електричну енергію на загальну суму 130 048,57грн. та 6 500,95грн. за об'єми протікання реактивної енергії. При цьому, в жовтні-листопаді 2014 та січні 2015 відповідачем було спожито активну енергію в обсягах, що перевищує договірні величини споживання електричної енергії, загальною вартістю 14 594,79грн. На оплату зазначених сум коштів, позивачем було виставлено відповідні рахунки відповідачеві, які останній не оплатив.

Отже, враховуючи недоведеність ДП "Українська авіаційна транспортна компанія" факту завищення вартості спожитої електричної енергії, та зважаючи на те, що ним під час розгляду цього спору не було надано доказів, які б підтверджували виконання зобов'язань за договором про постачання електричної енергії №11983 від 01.12.2010, що свідчить про порушення відповідачем умов договорів, а також вимог ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України, суди попередніх інстанцій обгрунтовано задовольнили вимоги позивача у частині стягнення основного боргу, а також сум коштів, нарахованих за об'єми протікання реактивної енергії та перевищення договірних величин споживання електроенергії.

Приписами статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна із сторін повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги зазначені законодавчі приписи та умови договору оренди, суди обох інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 10 251,49грн. пені, 14 111,19грн. 3% річних, 123 492,16грн. інфляційних втрат за період прострочення позивач довів за допомогою належних засобів доказування. Натомість відповідач цих вимог не спростував, доказів належного виконання ним зобов'язань щодо своєчасного і у повному обсязі сплати орендних платежів та послуг за спожиту електроенергію у спірний період не надав. Тому господарські суди попередніх інстанцій правомірно постановили про задоволення цих позовних вимог.

Доводи заявника відносно того, що акти про спожиту електричну енергію не підписувались працівниками Філії Української авіаційної транспортної компанії "Аеропорт Запоріжжя вантажний", правильно відхилені судом апеляційної інстанції з тих підстав, що договір №11983 від 01.12.2010 був укладений саме з відповідачем за адресою розташування філії у м. Запоріжжя. Більш того, заявник не надав доказів того, що споживання електроенергії за об'єктом припинилось; відповідач не повідомляв енергопостачальника в установленому порядку про припинення дії договору.

Таким чином, доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та встановлення нових обставин справи, що не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для скасування оскаржуваних судових актів та задоволення вимог касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" в особі керуючого санацією Філевського О.В. залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.17 та рішення господарського суду міста Києва від 07.09.16 у справі №908/1499/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяЖ.О. Корнілова