РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017Справа № 910/5029/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Державного підприємства "Укртранснафтопродукт"

до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк"

про стягнення 107 000, 00 грн.

за участю представників:

від позивача:Пясецький Д.В.- представник за довіреністю № 01/494 від 18.05.2016 р.
від відповідача:Патенок А.В.- представник за довіреністю № 6 від 19.04.2017 р.
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Державне підприємство "Укртранснафтопродукт" (далі - ДП "Укртранснафтопродукт") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" (далі - ПАТ "Фортуна-банк") про стягнення 107 000, 00 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору банківського вкладу № 11ДПС/290/2113/ЮР від 30.10.2015 р. в частині своєчасного повернення суми вкладу, що знаходиться на рахунку № 2113 у банку, у зв'язку з чим, ДП "Укртранснафтопродукт" просить суд стягнути з ПАТ "Фортуна-банк" суму вкладу у розмірі 107 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.02.2017 р. № 665 було розпочато процедуру ліквідації відповідача, тому задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, 30.10.2015 р. між Державним підприємством "Укртранснафтопродукт" (сторона-2) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Фортуна-банк" (банк) був укладений договір банківського вкладу № 11ДПС/290/2113/ЮР (далі - договір), предметом якого є залучення банком для зберігання на платній основі (під визначений процент) грошей, що передаються вкладником в управління банку на встановлений строк, при цьому, початкове залучення грошових коштів не повинно бути меншим 50 000 грн., на умовах, визначених договором, зокрема, п.п.1.4, 1.5 договору.

Згідно з п. 1.2 договору для цілей, визначених в п. 1.1, банк відкриває рахунок № 2613 в національній валюті України в АТ "Фортуна-Банк", МФО 300904 (вкладний рахунок).

Пунктами 1.3 - 1.5 договору передбачено, що сума вкладу становить 68 000 000 грн.; строк розміщення вкладу - 5 календарних днів з 30.10.2015 р. по 03.11.2015 р., а розмір процентів за вкладом - 1 процент річних.

Відповідно до п. 2.1 договору вкладник зобов'язаний передати вклад в управління банку шляхом перерахування суми вкладу з власного поточного рахунку. Таке перерахування здійснюється протягом трьох операційних днів з дати підписання договору.

Повернення вкладнику суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу здійснюється шляхом перерахування на власний поточний рахунок вкладника, що зазначений у ст. 6 договору (п. 2.2 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом строку розміщення вкладу, встановленого договором, крім випадків його дострокового розірвання, що передбачені договором (п. 5.1 договору).

У подальшому додатковими угодами до вказаного договору банківського вкладу сторони вносили зміни, якими зменшувалась сума вкладу та змінювався його строк. Остаточно додатковою угодою № 53 від 22.02.2016 р. суму вкладу було зменшено до 2 100 300,00 грн., а додатковою угодою № 61 від 25.07.2016 р. строк вкладу було продовжено до 05.09.2016 р.

Судом встановлено, що станом на 11.04.2017 р. на банківському рахунку № 2113, що належить ДП "Укртранснафтопродукт", перебували грошові кошти у сумі 2 100 300,00 грн. Вказане підтверджується актом звірки від 11.04.2017 р., підписаного банком без заперечень.

Звертаючись до суду, позивач вказує, що не зважаючи на сплив строку банківського вкладу, банк продовжує утримувати грошові кошти на рахунку, тому просить їх стягнути в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 3 ст. 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Також відповідно до п. 2.4 глави 2 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" № 516 від 03.12.2003 року (далі- Постанова) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Згідно з указаною Постановою (п. 3.3) за договором банківського строкового вкладу (депозиту) банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням викладеного, зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного між сторонами правочину, суд приходить до висновку, що у зв'язку із закінченням строку розміщення банківського вкладу у позивача виникло право вимагати від банку повернення своїх коштів, а у банку - зустрічний обов'язок з їх повернення на користь вкладника.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Національного банку України № 55-рш/БТ від 26.01.2017 р. ПАТ "Фортуна-банк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

27.01.2017 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 320 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача.

У подальшому рішенням Правління Національного банку України № 89-рш від 21.02.2017 р. банківську ліцензію відповідача відкликано та вирішено ліквідувати ПАТ "Фортуна-банк", у зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 665 від 21.02.2017 р. про початок процедури ліквідації ПАТ "Фортуна-банк" з 22.02.2017 р. по 21.02.2019 р.

Отже, на час розгляду справи банк (відповідач) перебуває у стані ліквідації.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відтак, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Таким законом є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульована процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, пунктом 6 статті 2 зазначеного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Частиною 2 ст. 49 вказаного Закону України визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Частина 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат. безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Отже, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, тому у період запровадження у банку процедури ліквідації виконання будь-яких розрахунково-касових операцій банком обмежується положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вказану позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 910/9232/1.

При цьому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок (процедура) погашення кредиторських вимог вкладників.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Таким чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення їх вимог.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 р. передбачено, що порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час процедури ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

За таких обставин господарський суд погоджується з доводами відповідача про те, що порядок погашення вимог кредиторів є спеціальним та він здійснюється у чіткій відповідності із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому задоволення позовних вимог ДП "Укртранснафтопродукт", як вкладника банку, про стягнення грошових коштів в період ліквідації банку є неможливим, оскільки це фактично порушить визначену спеціальним законом процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та передбачену законом черговість задоволення вимог кредиторів.

При цьому судом встановлено, що у строк, визначений законом (20.03.2017 р.) позивач звернувся до ПАТ "Фортуна-банк" із заявою про задоволення його кредиторських вимог (вх. № 101), в якій просив визнати ДП "Укртранснафтопродукт" кредитором банку щодо залишків коштів на вкладних та поточних рахунках. Вказана заява перебуває на розгляді відповідача та рішення по ній ще не прийнято.

Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у встановленій цією частиною черговості.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Отже, задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, строки та черговості, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у стягненні грошових коштів за договором банківського вкладу № 11ДПС/290/2113/ЮР від 30.10.2015 р. у сумі 107 000,00 грн. з відповідача, необхідно відмовити.

Також окремо слід зазначити, що на час розгляду справи у банку існують певні обмеження щодо користування та розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунках, у зв'язку з накладенням арештів ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.03.2016 р. у кримінальній справі № 761/9900/16-к.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" про стягнення 107 000, 00 грн. відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні у присутності представників сторін 29 травня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 6 червня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.