ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

01.06.2017р. Справа № 905/2357/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С. , при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м.Маріуполь, Донецька область

про відстрочку виконання рішення суду, -

по справі за позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво Альтком м. Маріуполь

про стягнення 909556987,59грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво Альтком м. Маріуполь

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк м. Київ

про визнання кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. недійсним

за участю представників:

від заявника (відповідача): не зявився

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №09-32/528 від 24.11.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.05.2016р. по справі №905/2357/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво Альтком м. Маріуполь про стягнення 909556987,59грн. задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ заборгованість за кредитом в сумі 384193251,26грн., 76070263,75грн. заборгованості по відсоткам, 19000,00грн. - заборгованості по комісії, 1501,48грн. - пені за несвоєчасну сплату комісії, 3% річних за відсотками в сумі 740225,54грн., 3% річних по комісійній винагороді в сумі 269,02грн., індекс інфляції по відсотках в сумі 5378037,28грн., індекс інфляції по комісійної винагороді в сумі 910,00грн., судовий збір в сумі 93685,07грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь 11088,00грн. за оплату судової експертизи.

В решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво Альтком м. Маріуполь до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк м. Київ про визнання кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. недійсним відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.10.2016р. рішення господарського суду Донецької області від 17.05.2016р. залишено без змін.

23.12.2016р. у відповідності з вимогами ст. 116 Господарського процесуального кодексу України були видані відповідні накази.

Згідно супровідного листа від 23.01.2017р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду направлені матеріали справи № 905/2357/15 у звязку із надходженням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. по справі № 905/2357/15.

25.01.2017р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь, Донецька область про відстрочку виконання рішення суду від 17.05.2016р. по справі №905/2357/15.

В обґрунтування означених вимог заявник посилається на наявність обєктивних обставин, які ускладнюють виконання рішення, зокрема: проведення антитерористичної операції, внаслідок якої підприємство було змушено залишити свої виробничі потужності та велику кількість майна у м. Донецьку та здійснити перевезення (вивезення) працівників товариства і переїзд товариства до м. Маріуполь; проведення антитерористичної операції також спричинило великі збитки, оскільки була захоплена техніка товариства, нерухоме майно, знищені будівельні потужності та техніка; неналежне фінансування з Державного бюджету України, що призвело до накопичення певних боргів, що виникли при виконанні державних контрактів; будівельна діяльність ТОВ „Шляхове будівництво Альтком має свою специфіку, а саме будівельні роботи з будівництва та реконструкції доріг, мостів, аеродромів є сезонними роботами і виконання яких виконується з дотриманням ГОСТів та нормативів, які передбачають певну природну погоду для їх виконання; починаючи з 2012р. Державне агентство Автомобільних доріг України не здійснило належне виконання своїх грошових зобовязань по укладеним контрактам; одночасно з погашенням заборгованості перед позивачем відповідач повинен знаходити вільні кошти для сплати поточних платежів не тільки позивачу, але й податків та інших платежів до бюджету, покривати свої поточні видатки; проведення заходів з примусового виконання рішення суду, враховуючи великий обсяг грошових зобовязань за ним, фактично позбавить працівників ТОВ „Шляхове будівництво Альтком можливості отримання заробітної плати, вчасного та належного виконання тендерних умов з укладання контрактів на державні закупівлі, проведення будівельних робіт по чинним та укладеним контрактам, що призведе до великих збитків та можливого банкрутства підприємства, внаслідок чого а ні контрагенти відповідача, а ні місцевий та державний бюджети не зможуть взагалі отримати платежі у повному обсязі.

Таким чином, за твердженням відповідача, надання підприємству відстрочки виконання рішення суду від 17.05.2016р. по справі № 905/2357/15 по сплаті заборгованості на 19 місяців (до 17.12.2018р.) надасть можливість відповідачу виконати його належним чином.

Ухвалою суду від 26.01.2017р. відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м. Маріуполь, Донецька область про відстрочку виконання рішення суду до повернення матеріалів вказаної справи до господарського суду Донецької області.

13.04.2017р. матеріали справи № 905/2357/15 повернулись на адресу господарського суду Донецької області.

У зв'язку із відрахуванням зі штату судді Мальцева М.Ю. розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/641 від 17.05.2017р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №905/2357/15.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2017р. головуючим суддею по даній справі призначено суддю Мельниченко Ю.С.

Ухвалою суду від 22.05.2017р. розгляд заяви про відстрочку виконання рішення призначено на 01.06.2017р.

Представник заявника (відповідача) у судове засідання не зявився. 31.05.2017р. від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви, призначеної на 01.06.2017р. на інший час та продовження строку розгляду справи. Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки ст. 121 Господарського процесуального кодексу України визначено десятиденний строк розгляду заяви про відстрочку виконання рішення, який не може бути продовжений за клопотанням сторони.

Представник позивача у судове засідання зявився, через канцелярію суду надав письмові пояснення по справі, в яких просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення. Зокрема у вказаних поясненнях посилався на те, що ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. по справі № 905/2357/15 вже було розстрочено виконання рішення від 17.05.2016р. на 48 місяців зі сплатою щомісячно 9 718 690,49 грн. Разом із тим, жодного платежу від ТОВ «ШБ «Альтком» на виконання зазначеного рішення не надходило.

Розглянувши зазначену заяву та додані до неї документи, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 121 ГПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.03.2003 р. № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення заявник, зокрема, посилався не те, що ТОВ «ШБ «АЛЬТКОМ» виграло тендер на проведення будівельних робіт з капітального ремонту автодороги М05 Київ-Одеса (км 17+740-км 36+500; км 42-000 км 58+000; км 58+000 км 87-000) на загальну суму 94 468 347,78 Євро, в результаті чого між Державним агентством автомобільних доріг України та ТОВ «ШБ «АЛЬТКОМ» укладена контрактна угода від 28.05.2013р. Станом на 01.12.2016р. ТОВ «ШБ «АЛЬТКОМ» зробило значний обсяг робіт за вказаною угодою на суму 40 217 247,42 Євро, про що свідчать проміжні платіжні сертифікати 1-14, але незавершеними залишились зобовязання на суму понад 54 мільйона євро. Як стверджує заявник, згідно листування з головним інженером-резидентом завершення робіт по зазначеній угоді передбачається 15.11.2017р. Отже, відповідно до умов контрактної угоди від 28.05.2013р. оплата виконаних підприємством робіт буде здійснена замовником протягом 91 календарного дня з моменту завершення робіт, які завершаються 15.11.2017р., тобто до 14.02.2018р.

Суд зауважує, що ухвалою суду від 16.01.2017р. було розстрочено виконання рішення господарського суду Донецької області від 17.05.2016р. по справі №905/2357/15 на 48 місяців зі сплатою щомісячно 9718690,49грн., починаючи з лютого 2017р. Разом із тим, на момент розгляду даної заяви про відстрочку виконання рішення в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання рішення господарського суду Донецької області від 17.05.2016р. по справі №905/2357/15 навіть з урахуванням зазначеної ухвали.

Також суд зазначає, що відсутність грошових коштів не звільняє заявника від виконання судового рішення.

За правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п.7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно до приписів статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочення та розстрочення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" за №1402-VIII від 02.06.2016 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Суд зауважує, що при зверненні до суду із заявою про відстрочення виконання рішення строком на 19 місяців (до 17.12.2018р.), заявник не надав доказів на підтвердження можливості виконати рішення суду саме у заявлений термін. Крім того, судом встановлено тотожність підстав, на які заявник посилається в заяві про відстрочку виконання рішення в якості обґрунтування для її задоволення, підставам, наведеним відповідачем у заяві про розстрочку виконання рішення, яка вже була задоволена ухвалою суду від 16.01.2017р.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також з огляду на тривалість невиконання грошових зобовязань перед позивачем, їх поточний стан, ненадання належних у розумінні ст.ст. 34, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів існування виняткових обставин, які ускладнюють виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення.

Зважаючи на викладені обставини та керуючись ч. 1 ст. 9, ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів України», ст. ст.33, 34, 36, 43, 86, 87, 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком, м.Маріуполь, Донецька область про відстрочку виконання рішення від 17.05.2016 р. у справі № 905/2357/15 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 01.06.2017р. та може бути оскаржена через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом пяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.С. Мельниченко