ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р.Справа № 916/195/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Принцевської Н.М.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 5.02.15р.;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю №26/12 від 26.12.16р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Лубянське, м.Миколаїв

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2017 року

у справі № 916/195/17

за позовом скаржника

до Товариства з обмеженою відповідальністю Березівський завод натуральних продуктів, м.Одеса

про стягнення 156 261,92 грн.,

/повна фіксація судового процесу здійснювалась відповідно до ст. 129 Конституції України та ст.ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України/,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017р. ПП Лубянське звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ Березівський завод натуральних продуктів про стягнення 3% річних в сумі 21292,06грн. за період з 21.04.2015 по 16.09.2016 та 134969,86грн, на які збільшився борг внаслідок інфляції протягом квітня 2015р.- вересня 2016р., що нараховані за ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобовязання у сумі 503995 грн, встановленого та стягнутого судами при розгляді справи №916/2184/15. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у сумі 2343,93грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.03.2017р. (суддя Никифорчук М.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю, оскільки суд дійшов висновку, що позивачем в порушення ст.ч.2 ст.550 ЦК України нараховано відсотки на відсотки.

ПП Лубянське не погоджується з зазначеним рішенням, звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ Березівський завод натуральних продуктів грошові кошти в сумі 156261,92грн та судовий збір, сплачений за подання позову та апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно зясував обставин, що мають значення для справи визнав встановленими обставини, які не доведено; дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, порушив та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 104 ГПК України є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Скаржник стверджує, що заявлені до стягнення інфляційні та річні відсотки нараховані виключно на суму основного боргу за поставлений за договором №2911/Л від 29.11.2013 товар, розмір якого (503995грн) встановлено судами у справі №916/2184/15, а не на стягнуту в цій справі неустойку, як про це зазначив суд першої інстанції. Крім того, період нарахування є наступним відносно того, що був предметом розгляду у справі №916/2184/15 і завершується датою фактичного погашення основного боргу. Тому скаржник вважає відсутнім факт порушення приписів ч. 2 ст. 550 ЦК України, про що у своєму рішенні зазначив місцевий суд.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Березівський завод натуральних продуктів не погоджується з апеляційною скаргою та зазначає, що рішення суду прийнято вірно по суті справи. Також відповідач зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, який на його думку закінчився 19.12.2016р., а позов було подано лише 20.01.2017р., що в будь-якому випадку є підставою для залишення в силі оскарженого рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2017р., а апеляційної скарги - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та наявність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 12.08.2015 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 у справі №916/2184/15, залишеними без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2016, встановлено, що 29.11.13р. між ПП "Луб'янське" (постачальник) та ТОВ "Березівський завод натуральних продуктів" (покупець) укладено договір поставки № 2911/Л, згідно з яким постачальник зобовязується передати у власність покупця насіння соняшника на умовах, встановлених цим договором, в строк, за цінами та в кількості, що погоджуються сторонами в специфікаціях, які є невідємною частиною договору, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених цим договором. ПП "Луб'янське" виконало умови договору в повному обсязі, проте відповідачем здійснено оплату частково, через що утворився борг на суму 503995грн. Крім зазначеного боргу, позивачем у справі №916/2184/15 було заявлено до стягнення нараховані: 353397,14грн інфляційних відсотків, 38178,83грн 3% річних та 124003,65грн пені. Зазначені позовні вимоги ПП Лубянське задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Березівський завод натуральних продуктів" на користь ПП "Луб'янське" заборгованість у сумі 503 995грн, інфляційні витрати у сумі 353397,14 грн., 3% річних у сумі 38178,83 грн., судовий збір у сумі 17911,41 грн., в решті позову, яка складається з 124003,65грн пені, відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

22.06.2016 Господарським судом Одеської області було видано наказ на примусове виконання рішення від 12.08.2015 у справі №916/2184/15, однак фактично дана заборгованість була погашена в рамках виконавчого провадження 16.09.2016, що підтверджено випискою по рахунку ПП Лубянське /а.с.16/ та не заперечується відповідачем.

Звертаючись повторно з позовом про стягнення 156261,92грн, ПП "Луб'янське" наголошувало на невиконанні ТОВ "Березівський завод натуральних продуктів" належним чином зобовязання зі сплати основного боргу, стягнутого судовим рішенням у справі №916/2184/15, внаслідок чого позивачем на суму основного боргу в розмірі 503 995грн нараховано 21292,06грн. 3% річних за період прострочення з 21.04.2015 по 16.09.2016 та 134969,86грн. інфляційних втрат за період з квітня 2015р. по вересень 2016р..

Відмовляючи в позові місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про порушення позивачем ст.550 ЦК України та зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки при стягненні з боржника за судовим рішенням суми неустойки (штрафу, пені) в силу припису частини другої статті 550 ЦК України відсотки не нараховуються, сам же обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК України, тому й відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України. В даному випадку на думку місцевого суду позивач вимагав стягненню 3-х % річних та інфляційних втрат, тобто сум передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, які нараховані на вже раніше стягнуті рішенням суду у справі №916/2184/15 річні та інфляційні відсотки.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновкам, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи. По перше, судом не враховано, що відповідно до розрахунку нарахування здійснено позивачем лише на суму основного боргу. Крім того, ч.2 ст. 550 ЦК України регулює правовідносини лише стосовно неустойки, а саме забороняє нарахування процентів на неустойку, а як вбачається з рішення господарського суду у справі №916/2184/15 позовна вимога ПП "Луб'янське" в цій справі про стягнення неустойки /пені/ не була задоволена судом взагалі.

Згідно з п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлені цією статтею нарахування за своєю правовою природою не є неустойкою, оскільки вони спрямовані на відшкодування втрат від інфляції та від неможливості користуватися власними коштами.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 17 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (із змінами) - саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що період нарахування річних та інфляційних відсотків, за який здійснено стягнення у справі №916/2184/15 передує тому періоду, за який заявлено вимоги в даній справі, це підтверджено, як відповідними рішенням та постановами судів так і додатково наданим позивачем разом з позовом розрахунком вимог, заявлених в справі №916/2184/15 /а.с.7-11/.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню в заявленій сумі. Щодо вимоги стосовно інфляційних втрат, то слід зазначити, що позивачем безпідставно нараховано їх за вересень місяць 2016р., за який у позивача таких втрат не було, оскільки борг погашено саме в вересні, отже відповідна вимога підлягає задоволенню частково на суму 123662,14грн. /розрахунок приєднано до матеріалів справи/.

Щодо доводів ТОВ "Березівський завод натуральних продуктів" стосовно пропуску позивачем строку позовної давності, то слід зазначити наступне. До вимог про стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, встановлена ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Щодо заявлених вимог позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо до дня подання позову, оскільки період нарахування річних та інфляційних відсотків, що є предметом розгляду в даній справі, розпочався у квітні 2015р, а позов подано 20.01.17р. /за штампом на конверті/, то встановлений законом трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено і відповідно судом не можуть бути застосовані наслідки його пропуску.

За таких обставин, апеляційна скарга ПП "ЛУБ'ЯНСЬКЕ" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2017 скасуванню на підставі п.3,4 ч.1 ст.104 ГПК України з частковим задоволенням позовних вимог ПП "ЛУБ'ЯНСЬКЕ" щодо стягнення з ТОВ Березівський завод натуральних продуктів 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 144954,20грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Лубянське задовольнити частково, рішення Господарського суду Одеської області від 24.03.2017р. у справі №916/195/17 скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов Приватного підприємства Лубянське задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Березівський завод натуральних продуктів на користь Приватного підприємства Лубянське 21292,06грн 3% річних, 123662,14 грн, на які збільшився борг внаслідок інфляції, та 2174,31 грн витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити."

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Березівський завод натуральних продуктів на користь Приватного підприємства Лубянське 2391,74грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів за постановою з зазначенням повних реквізитів сторін доручити Господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до ст. 110 ГПК України може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 26.05.17р.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська