Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

06 червня 2017 року справа № 927/445/17

Позивач: Прилуцький міськрайонний центр зайнятості, вул. Вокзальна, 46, м. Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область, 17500

Відповідач: Прилуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України, вул. 1 Травня, 48-А, м. Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область, 17500

Предмет спору: про відшкодування шкоди 10661,82 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №07/746 від 15.05.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №12 від 11.05.2017.

Рішення виноситься після оголошених у судових засіданнях 16.05.2017 та 23.05.2017, перерв, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 10661,82 грн., яка виникла внаслідок протиправних дій відповідача.

Ухвалою суду від 04.05.2017 було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 16.05.2017.

У судове засідання 16.05.2017 зявилися уповноважені представники сторін.

У судовому засіданні представником позивача було заявлено усне клопотання про долучення до матеріалів справи копії персональної картки нарахування допомоги по безробіттю ОСОБА_3, яке судом задоволено, вказаний документ долучено до матеріалів справи.

Представником відповідача було подано відзив на позов №2350/12 від 15.05.2017 разом з додатками, а саме копіями виписки та витягу з ЄДРПОУ стосовно відповідача.

Відзив на позов разом з доданими документами судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Представник позивача виклав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у позові відмовити повністю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 23.05.2017.

У судове засідання 23.05.2017 зявилися уповноважені представники сторін.

У судовому засіданні представником позивача було подано клопотання №02/790 від 22.05.2017 про залучення до матеріалів справи копій платіжних доручень та відомостей про виплати за видами забезпечення, як доказ періоду перебування на обліку у позивача ОСОБА_3, дат та сум здійснених йому виплат по безробіттю.

Клопотання судом задоволено, вказані документи залучено до матеріалів справи.

Окрім того, представником позивача було подано письмові пояснення №02/788 від 22.05.2017 щодо періоду перебування ОСОБА_3 на обліку у позивача, які судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Також, представником позивача було подано копію листа №02/764 від 17.05.2017 зі зверненням позивача до керуючого ТВБВ №10024/0311 філії Чернігівського обласного управління АТ Ощадбанк та копію листа №580 від 22.05.2017 з відповіддю керуючого ТВБВ №10024/0311 філії Чернігівського обласного управління АТ Ощадбанк, як доказ зарахування на особистий рахунок ОСОБА_3 здійснених позивачем виплат по безробіттю. Вказані документи судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Окрім того, представником позивача було подано заперечення на відзив №07/789 від 22.05.2017, які судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Представник позивача виклав позовні вимоги з урахуванням поданих письмових пояснень та заперечень на відзив, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав викладені у минулому судовому засіданні заперечення на позов.

Судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 06.06.2017.

У судове засідання зявилися уповноважені представники сторін.

Представник позивача підтримав позовній вимоги, викладені у попередніх судових засіданнях у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав заперечення на позов, викладені у попередніх судових засіданнях у повному обсязі.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

Прилуцький міськрайонний центр зайнятості є юридичною особою, що діє на підставі Положення про Прилуцький міськрайонний центр зайнятості, затверджений наказом Чернігівського обласного центру зайнятості 15.03.2016.

Прилуцький міськрайонний центр зайнятості виконує завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття.

Так ч.1, 2 ст. 21 Закону України Про зайнятість населення визначено, що діяльність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, спрямовується і координується Міністром - керівником центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №65 Управління пенсійного фонду України в м. Прилуках та Прилуцькому районі перейменовано на Прилуцьке обєднане Управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про зайнятість населення безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно ч.1 ст. 43 Закону України Про зайнятість населення особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Так, 07.06.2013 року громадянин ОСОБА_3 звернувся з заявою до позивача про надання статусу безробітного відповідно до Закону України Про зайнятість населення до вирішення питання його працевлаштування.

Наказом №НТ130610 від 10.06.2013 було прийнято рішення про надання ОСОБА_3 статусу безробітного, а наказом №НТ30614 від 14.06.2013 призначена виплата допомоги по безробіттю.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 10.06.2014 про припинення його реєстрації в центрі зайнятості та на підставі наказу №НТ140610 від 10.06.2014 було припинено реєстрацію ОСОБА_3 як безробітного.

За період з 18.06.2013 по 09.06.2014 ОСОБА_3 було здійснено виплату допомоги по безробіттю у розмірі 10661,82 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та відомостей про виплати за видами забезпечення, а зарахування даних коштів на особистий рахунок ОСОБА_3 підтверджується листом керуючого ТВБВ №10024/0311 філії Чернігівського обласного управління АТ Ощадбанк, який було надано на запит позивача.

В свою чергу на підставі постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області по справі №742/3690/14 від 22.09.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 було визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду в м. Прилуках та Прилуцькому районі у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах та зобовязано Управління Пенсійного фонду в м. Прилуках та Прилуцькому районі призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту виникнення права на пенсію з 18.06.2013 року.

У даній Постанові було встановлено, що ОСОБА_3 07.05.2013 звертався до Управління Пенсійного фонду в м. Прилуках та Прилуцькому районі та Головного управління Пенсійного фонду у Чернігівській області з заявою про признання пенсії за віком на пільгових умовах. В свою чергу, судом було визнано такі дії Управління Пенсійного фонду в м. Прилуках та Прилуцькому районі з урахуванням норм чинного законодавства та як наслідок необґрунтованої відмови у задоволенні заяви громадянина ОСОБА_3 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, тобто визнано дії Управління Пенсійного фонду в м. Прилуках та Прилуцькому районі протиправними.

Позивачем, на підставі п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України Про зайнятість населення, було складено 09.11.2016 акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, яким було встановлено, що згідно листа №5703/03 від 08.11.2016 Прилуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області по справі №742/3690/14 від 22.09.2014 ОСОБА_3 було призначено пенсію за віком з 18.06.2013.

У звязку з чим, позивачем було подано позов до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_3 10661,82 грн. матеріальної шкоди збитків.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2017 по справі 742/106/17, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.03.2017, було відмовлено позивачу у задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди (збитків).

Дане рішення суду мотивовано тим, що набуття ОСОБА_3 10661,82 грн. виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання ним обовязків та зловживання ними не було встановлено, оскільки пенсію на пільгових умовах не було призначено ОСОБА_3 у звязку з неправомірними діями компетентного органу, а саме управління Пенсійного фонду України в м. Прилуки та Прилуцькому районі, і він не мав можливості повідомити позивача про призначення йому пенсії в період отримання допомоги пол. Безробіттю до ухвалення судом рішення.

На виконання наказу Прилуцького міськрайонного центру зайнятості №28 від 16.03.2017 Про повернення коштів Прилуцьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду України позивачем на адресу відповідача було направлено лист №07/447 від 17.03.2017 з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 10661,82 грн., які було виплачено як допомогу по безробіттю ОСОБА_3 за період з 18.06.2013 по 09.06.2014. Дана вимога була отримана відповідачем 22.03.2017, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.03.2017, однак відповідачем відповідь на зазначене звернення надано не було, вказані грошові кошти у розмірі 10661,82 грн. не сплачено.

У звязку з чим, позивачем було подано позов у даній справі, який позивач обґрунтовує нормами ст.ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України та зазначає, що відповідно до п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 та п. 7 ч. 1 ст. 31 Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Предмет та підстави заявленого позову позивачем не змінювались.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував посилаючись не відсутність договірних відносин між сторонами, відсутність вини у відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу, а як наслідок неможливість застосування ст.. 1166 Цивільного кодексу України з огляду на відсутність повного складу елементів цивільної відповідальності. Окрім того, відповідач у відзиві на позов зазначає про те, що акт №75 від 09.11.2016 було складено з порушеннями, а саме вказано відповідача в якості роботодавця, хоча ОСОБА_3 не є працівником відповідача, а перебуває на обліку, як отримувач пенсії, окрім того, такий акт було складено у одноособовому порядку та не було надано відповідачу на ознайомлення.

У поданих запереченнях на відзив, позивач зазначає про те, що судом при розгляді справи №742/106/17 було встановлено непричетність ОСОБА_3 до нанесення матеріальної шкоди позивачу, а неправомірна відмові відповідача у призначенні пенсії стала підставою для звернення ОСОБА_3 до позивача та отримання ним допомоги по безробіттю за період з 18.06.2013 по 09.06.2014 у сумі 10661,82 грн., чим завдано матеріальну шкоду (збитки) Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Також, позивачем зазначено, що акт №75 від 09.11.2016 було складено на підставі п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України Про зайнятість населення, а рекомендації щодо організації центрами зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затверджених наказом Державного центру зайнятості №72 від 02.08.2012, форма такого акту розслідування затверджена додатком 5 такого наказу.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю з огляду на таке.

За приписами статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 ЦК України. За приписами наведеної норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У розумінні приписів наведеної норми однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою.

Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди та причинного звязку між неправомірною поведінкою та шкодою.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач відмовляючи ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не знав та міг знати, що такі дії призведуть до завдання позивачу збитків у вигляді здійсненої виплати допомоги по безробіттю у розмірі 10661,82 грн., оскільки при винесенні Постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.09.2014 по справі №742/3690/14, якою було зобовязано відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах, останній вже не перебував на обліку позивача, як безробітна особа.

Звернення громадянина до позивача для отримання статусу безробітного є використанням прав на підставі волевиявлення особи та не є обовязком. Таке використання громадянином прав як застрахованої особи, виконання обовязку позивачем щодо присвоєння статусу безробітного та проведення виплат допомоги не було вчинено в період фактичного отримання громадянином пенсії на пільгових умовах, оскільки по періоду часу не збігається факт присвоєння статусу безробітного, вчинення виплат допомоги по безробіттю та датою фактичного розгляду справи №742/3690/14 та винесення рішення у справі .

Спростування факту відсутності страхового випадку для ОСОБА_3 позивачем суду не надано.

При цьому , суд не вбачає умисних дій відповідача, які в період виплати допомоги по безробіттю порушували права позивача, що призвело до неправомірних виплат в сумі 10661,82 грн, , оскільки в період з 18.06.2013 року по 09.06.2014 року пенсія громадянину не була призначена й фактичні виплати пенсії в цей період не проводились.

Окрім того, суд погоджується з запереченнями відповідача щодо порушень при складанні позивачем акту №75 від 09.11.2016 року із зазначенням даних роботодавця відповідача по справі, оскільки , відповідно до п.2 наказу №60/62 від 13.02.2009 року Міністерства праці та соціальної політики України, ДПА України, зареєстрованого в МЮ України 12.03.2009 року за №232/1648 «Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Згідно п.7 наказу №60/62 вбачається, що право на повернення коштів позивач має використати при наявності прийнятого ним рішення відносно громадянина або роботодавця на підставі наказу . ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі, а тому складання акту відносно відповідача суд оцінює критично, а тому не приймає такий доказ як належний.

Слід зазначити, що джерелами формування фонду , відповідно до ст.16 Закону України «Про загальнобов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття є в т.ч. страхові внески, які сплачуються застрахованою особою та роботодавцем. Кошти Фонду не включаются до складу Державного бюджету України, відповідно до ст.8 цього закону.

Таким чином, оплата страхової виплати ОСОБА_3 , зроблена позивачем , не свідчить про завдання останньому шкоди, понесенню реальної шкоди, в розумінні цивільного законодавства, оскільки грошові кошти, виплачені позивачем в якості допомоги по безробіттю , не є його власними грошовими коштами, а є коштами, що сплачувалися до Фонду застрахованими особами в якості страхових внесків, в т.ч. ОСОБА_3.

А тому, вчинені оплати страхових відшкодувань позивачем на суму 10661,82 грн. застрахованій особі , не можуть бути оцінені судом як витрати які позивач зробив або мусив зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

З огляду на вище зазначені обставини справи, настання страхового випадку для застрахованої особи (ОСОБА_3І.), визначення статусу безробітного та проведення виплат по допомозі з 18.06.2013 року по 09.06.2014 року, з огляду на сплату страхових внесків застрахованою особою та роботодавцем , використання громадянином своїх прав, в період коли відповідачем не здійснювались нарахування пенсії було правомірним та підставним, в звязку з чим відсутній факт понесення шкоди позивачем в розмірі 10661,82 грн.

А твердження позивача про фактичну виплату допомоги по безробіттю у період після призначення пенсії, тобто після 18.06.2013 року, не відповідає матеріалам справи.

Таким чином, відсутність фактичного призначення та виплати пенсії особі відповідачем в період з 18.06.2013 по 09.06.2014 , не впливала на настання в період з 18.06.2013 по 09.06.2014 року страхового випадку для застрахованої особи й виконання позивач обовязку по здійсненню страхових виплат .

Наведене свідчить про відсутність причинного звязку між діями позивача по фактичній виплаті допомоги по безробіттю в період з 18.06.2013 року по 09.06.2014 року та діями відповідача вчиненими по призначенню та виплаті пенсії громадянину на підставі рішення суду після закінчення виплати по безробіттю та відсутності шкоди позивача.

Обґрунтування позивачем заявленого позову приписами ст.1173 ЦК України суд визнає неправомірними, оскільки застосування зазначеної норми права можливе в разі колі заподіював шкоди та відповідач за вказану шкоду в деліктному зобовязанні не збігаються, оскільки до субєктного складу заподіювачів шкоди при застосуванні ст.1173 ЦК України відносяться колегіальні та одноособові органи державної влади, наділені державно-владними повноваженнями - законодавчої, судової, виконавчої, виборні та інші органи територіальних громад, місцевого самоврядування. Окрім того, відповідальність за шкоду, завдану державними органами , органами влади та місцевого самоврядування несе саме держава України й відповідачами за такими позовами є фінансові органи держави.

З огляду на підстави та обґрунтування позивачем позову, визначення відповідачем юридичну особу Прилуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України, відсутність прийнятого колегіальним органом відповідача рішення або вчинення ним дій, бездіяльності, виключає можливість застосування ст.1173 ЦК України в заявленому спорі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Натомість, матеріалами даної справи суду не доведено наявність причинного звязку у діях відповідача та заподіяння матеріальної шкоди позивачу у розмірі 10661,82 грн., що виключає покладення по відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші обставини на які посилається позивач суд до уваги не приймає, з огляду на те, що вони не спростовують вищевикладені висновки суду.

Керуючись ст.ст. 1, 4-2, 12, 16, 22, 33, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю

Повний текст рішення складено 09.06.2017.

Суддя І.А.Фетисова