РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 р. Справа №910/4909/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Сміла Енергоінвест "

До Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії " Нафтогаз України "

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Пінчук В.І.

Представники сторін:

Від позивача Віслобоков В.О. - предст.

Від відповідача Чеботарьова І.Г. - предст.

Рішення прийняте 18.05.2017 р., оскільки у судовому засіданні 27.04.2017 р. оголошувалась перерва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " Сміла Енергоінвест " звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії " Нафтогаз України " про зобов'язання ПАТ " НАК " Нафтогаз України " вчинити дії щодо належного виконання пунктів 3.4 та 3.8 договорів постачання природного газу № 2518/1617-ТЕ-36 та № 2568/1617-БО-36, а саме: про зобов'язання останнього оформити акти приймання - передачі природного газу за жовтень 2016 р. у загальному обсязі 736,440 тис. куб. м. та документи на відшкодування товариством з обмеженою відповідальністю " Сміла Енергоінвест " публічному акціонерному товариству Національній акціонерній компанії " Нафтогаз України " вартості послуг розбалансування щодо природного газу в обсязі: 61,290 тис. куб. м. у встановленому законодавством України порядку.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем ( споживачем ) та відповідачем ( постачальником ) були укладені договори постачання природного газу № 2518/1617-ТЕ-36 від 30.09.2016 р. та № 2568/1617-БО - 36 від 31.10.2016 р.

Відповідно до умов вказаних договорів відповідач зобов'язався передати позивачу у жовтні 2016 року природний газ у обсязі 643 тис. м3, з яких: 484 тис. м3 - для виробництва теплової енергії для потреб населення; 159 тис. м3 - для виробництва теплової енергії для потреб бюджетних установ.

Відповідно до п. 3.4. укладених договорів постачання природного газу приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Крім того, відповідно до пунктів 2.4. вказаних договорів постачання природного газу, допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п'ять відсотків) підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін (643 тис. м3 (узгоджені договорами обсяги на жовтень) + 5 % = 675,150 тис. м3 (максимально можливий обсяг споживання газу без застосування процедури балансування)).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що у жовтні 2016 р. поставив відповідачу природний газ в обсязі: 756,440 тис. м3.

У листопаді 2016 року направив відповідачу для підписання акти приймання - передачі природного газу, який постачався у жовтні 2016 року, натомість відповідач відмовився підписувати вказані акти та повернув їх позивачу ( лист № вих. № 26-8358/1.2-16 від 22.11.2016 р. ).

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 вказаного Кодексу передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Зазначеними нормами не передбачено такого способу захисту прав, як підписання акта приймання-передачі товару за договором поставки.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 року не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 року не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції " господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 01.06.2017 р.

Суддя В.І.Пінчук