РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017Справа №910/5704/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1»
до про Публічного акціонерного товариства «ПРОКРЕДИТ БАНК» визнання правочину недійсним
Представники:

від Позивача: Пономаренко В.М. (представник за довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПРОКРЕДИТ БАНК» (надалі також - «Відповідач») про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.04.2009 року між Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" (Орендар) та Споживчим товариством "Діамед" (Орендодавець) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 22/9, за яким орендодавець передав орендарю в користування нежитлове приміщення, загальною площею 346,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А. Приміщення було передано за актом приймання-передачі від 01.04.2009 року. Починаючи з 29.01.2016 року об'єкт оренди вибув з власності Споживчого товариства "Діамед" у власність Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", до якого перейшли права та обов'язки орендодавця за Договором. Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.05.2016 року у справі №910/6637/16 зобов'язано Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" виконати умови Договору та прийняти приміщення за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А, з підписанням акта приймання-передачі від 31.03.2016 у зв'язку з закінченням строку дії Договору. 23.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" підписано акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року за Договором. Як зазначає Позивач, вказаний правочин є недійсним, оскільки у зв'язку з укладенням між сторонами Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 27.05.2016 року до Позивача перейшли усі повноваження щодо користування, володіння та розпорядження майном, включно з правом підписувати акти приймання - передачі майна, а тому банк не мав жодних повноважень вчиняти даний правочин. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним з моменту вчинення правочину щодо прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення, який оформлений актом прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року, підписаний 23.06.2016 року за договором оренди №22 від 01.04.2009 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2017 року порушено провадження у справі № 910/5704/17, судове засідання призначено на 26.04.2017 року.

24.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 07.04.2017 року.

25.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 07.04.2017 року та відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог і здійснювати розгляд справи без участі уповноваженого представника.

26.04.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Відповідача про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо набуття права власності саме на нежитлове приміщення загальною площею 346,5 кв.м за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2016 року;

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства "ПРОКРЕДИТ БАНК".

2) Сторін надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо здійснення державної реєстрації Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2016 року відповідно до п.5.1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 року відкладено розгляд справи на 24.05.2017 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

24.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив.

В судовому засіданні 24 травня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник Відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 04.05.2017 року уповноваженій особі підприємства Відповідача ухвали суду від 26.04.2017 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідач про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відпаовідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24 травня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2009 року між Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" (Орендар) та Споживчим товариством "Діамед" (Орендодавець) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 22/9, відповідно до умов якого Орендодавець передає орендарю в строкове платне користування без права викупу на умовах суборенди нежитлове приміщення, загальною площею 346, 5 кв.м. на строк, зазначений в п. 5.1. цього договору. Приміщення розташоване в будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір припиняється по закінченню строку його дії.

На виконання умов Договору оренди нежитлового приміщення № 22/9 від 01.04.2009 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 346,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А, що підтверджується Актом прийму-передачі від 01.04.2009 року.

Додатковою угодою від 11.06.2015 року до Договору оренди нежитлового приміщення № 22/9 від 01.04.2009 року Сторони підтвердили строк дії Договору оренди до 30.03.2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року по справі №910/6637/16 зобов'язано Публічне акціонерне товариство «ПРОКРЕДИТ БАНК» виконати умови Договору оренди №22 від 01.04.2009 року та прийняти приміщення по вул. Симиренка, 17А у м. Києві з підписанням акта приймання-передачі від 31.03.2016 року, у зв'язку з закінченням строку дії Договору.

Вказаним рішенням також встановлено, що згідно з інформаційною довідкою від 09.02.2016 року №52893828 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що за Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. зареєстровано право власності на наступні нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 17А:

- запис № 13058496 від 29.01.2016, приміщення площею 84,5 кв. м., підстава договір застави № 498/09.01-ДЗ2 від 12.09.2001 (зі змінами);

- запис № 13057909 від 29.01.2016, приміщення площею 167,4 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ10 від 14.06.2004 (зі змінами);

- запис № 13057254 від 29.01.2016, приміщення площею 264,7 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ12 від 22.03.2006 (зі змінами);

- запис № 13056660 від 29.01.2016, приміщення площею 291,4 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ 12 від 22.03.2006 (зі змінами).

Отже, з переходом права власності Публічному акціонерному товариству "ПроКредит Банк" на орендовані приміщення до нього перейшли права та обов'язки орендодавця за Договором оренди.

27.05.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1» (Покупець) та Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. за реєстровим №964, згідно з умовами якого Продавець буде зобов'язаний передати у власність Покупця майно зазначене у п.1.2 цього Договору, а Покупець буде зобов'язаний сплатити Продавцю ціну продажу майна із розстроченням платежів та проценти за розстрочення ціни продажу майна відповідно до Графіку, прийняти майно, а також виконати всі інші умови передбачені цим Договором.

На виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/6637/16 від 12.05.2016 року, у межах строку наданого державним виконавцем для добровільного виконання наказу суду згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2016 року, 23.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" підписано Акт прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року за Договором оренди №22 від 01.04.2009 року, за яким Орендар передав, а особа, до якої перейшли права та обов'язки Орендодавця, прийняла приміщення загальною площею 346,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що правочин є недійсним, оскільки у зв'язку з укладенням між сторонами Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 27.05.2016 року до Позивача перейшли усі повноваження щодо користування, володіння та розпорядження майном, включно з правом підписувати акти приймання - передачі майна, а тому банк не мав жодних повноважень вчиняти даний правочин. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним з моменту вчинення правочину щодо прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення, який оформлений актом прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року, підписаний 23.06.2016 року за договором оренди №22 від 01.04.2009 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено Судом, 01.04.2009 року між Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" (Орендар) та Споживчим товариством "Діамед" (Орендодавець) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 22/9, відповідно до умов якого Орендодавець передає орендарю в строкове платне користування без права викупу на умовах суборенди нежитлове приміщення, загальною площею 346, 5 кв.м. на строк, зазначений в п. 5.1. цього договору. Приміщення розташоване в будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А.

На виконання умов Договору оренди нежитлового приміщення № 22/9 від 01.04.2009 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 346,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А, що підтверджується Актом прийму-передачі від 01.04.2009 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року по справі №910/6637/16 зобов'язано Публічне акціонерне товариство «ПРОКРЕДИТ БАНК» виконати умови Договору оренди №22 від 01.04.2009 року та прийняти приміщення по вул. Симиренка, 17А у м. Києві з підписанням акта приймання-передачі від 31.03.2016 року, у зв'язку з закінченням строку дії Договору.

Вказаним рішенням також встановлено, що згідно з інформаційною довідкою від 09.02.2016 року №52893828 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що за Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. зареєстровано право власності на наступні нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 17А:

- запис № 13058496 від 29.01.2016, приміщення площею 84,5 кв. м., підстава договір застави № 498/09.01-ДЗ2 від 12.09.2001 (зі змінами);

- запис № 13057909 від 29.01.2016, приміщення площею 167,4 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ10 від 14.06.2004 (зі змінами);

- запис № 13057254 від 29.01.2016, приміщення площею 264,7 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ12 від 22.03.2006 (зі змінами);

- запис № 13056660 від 29.01.2016, приміщення площею 291,4 кв. м., підстава договір іпотеки № 498-ДЗ 12 від 22.03.2006 (зі змінами).

Отже, з переходом права власності Публічному акціонерному товариству "ПроКредит Банк" на орендовані приміщення до нього перейшли права та обов'язки орендодавця за Договором оренди.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

На виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/6637/16 від 12.05.2016 року, у межах строку наданого державним виконавцем для добровільного виконання наказу суду згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2016 року, 23.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" підписано Акт прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року за Договором оренди №22 від 01.04.2009 року, за яким Орендар передав, а особа, до якої перейшли права та обов'язки Орендодавця, прийняла приміщення загальною площею 346,5 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А.

Суд зазначає, що оспорюваний правочин щодо прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення, який оформлений Актом прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року, підписаний 23.06.2016 року за договором оренди №22 від 01.04.2009 року між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна", не є правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки він лише засвідчує факт виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/6637/16 від 12.05.2016 року та є фіксацією передачі-приймання орендованого приміщення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28.03.2016 року у справі № 916/2135/15.

Крім того, суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 передбачено, що за змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002, Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 одним з основних елементів верховенства права визнано принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Судом має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду господарської справи.

Таким чином, у зв'язку з тим, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна" був підписаний 23.06.2016 року Акт прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року за Договором оренди №22 від 01.04.2009 року.

Також Суд зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2017 року по справі №910/23304/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед-1" до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит банк" про визнання недійсним акта приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року, підписаного 23.06.2016 року за договором оренди № 22 від 01.04.2009 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит банк" та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна", відмовлено повністю.

Господарський суд міста Києва зауважує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1», звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПРОКРЕДИТ БАНК» та визначаючи в якості предмету позову визнання недійсним з моменту вчинення правочину щодо прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення, який оформлений актом прийому - передачі (повернення) нежитлового приміщення від 31.03.2016 року, підписаного 23.06.2016 року за договором оренди №22 від 01.04.2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ПРОКРЕДИТ БАНК» та Дочірнім підприємством "Хумана піпл ту піпл Україна", не змінило правової природи даного Акту, оскільки він лише засвідчує факт виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/6637/16 від 12.05.2016 року та є фіксацією передачі-приймання орендованого приміщення, а тому не є правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1» до Публічного акціонерного товариства «ПРОКРЕДИТ БАНК» про визнання правочину недійсним є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед - 1» до Публічного акціонерного товариства «ПРОКРЕДИТ БАНК» про визнання правочину недійсним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 травня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин