ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017р. Справа № 5015/3041/12

За позовом:Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів
до відповідача:Приватного акціонерного товариства «Компанія «Ензим», м. Львів
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівської міської ради, м. Львів
про:стягнення додаткової плати за скид вод з перевищенням допустимих забруднень
Суддя Крупник Р.В. Секретар Зусько І.С.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 06.10.2016р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №9 від 03.01.2017р.);
від третьої особи:не зявився.

Представникам сторін розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 22 , 28 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

23.07.2012р. на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява ЛМКП «Львівводоканал» (надалі Позивач) до ПАТ «Компанія «Ензим» (надалі Відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради про стягнення 1501381,00 грн. додаткової плати за скид вод з перевищенням допустимих забруднень.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Востаннє, рішенням Господарського суду Львівської області від 12.07.2016р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.09.2016р. в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2016р. вказані судові рішення скасовано і справу передано на новий розгляд до господарського суду.

Ухвалою від 10.01.2017р. (суддя Кидисюк Р.А.) справу призначено до розгляду на 07.02.2017р. В подальшому хід справи відображено в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

У звязку із закінченням повноважень як вперше призначеного на посаду судді Кидисюка Р.А., на підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Львівської області №179 від 14.03.2017р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи №5015/3041/12, внаслідок якого справу було передано на розгляд судді Крупнику Р.В. Ухвалою суду розгляд справи відкладався на 30.03.2017р., 27.04.2017р. та 15.05.2017р.

15.05.2017р. суд продовжив строк розгляду справи на 15 днів та відклав її розгляд на 30.05.2017р.

Представник позивача в судове засідання 30.05.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, з підстав зазначених в позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначив, що при проведенні розрахунку та порядку відбору проб позивач керувався спеціальним нормативно-правовим актом «Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова» (місцевими Правилами), які є чинними та розробленими на основі «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України» (Державні правила). Крім того, позивач при проведенні нарахування додаткової плати за скид з перевищенням допустимих забруднень керувався умовами та положеннями договорів укладених між сторонами № 300058 від 13.10.2012р. та №212 від 01.12.2012р. Як зазначив представник, на підставі п.п.7.2., 7.4. Правил, уповноважені представники позивача в присутності представників відповідача здійснили контрольні вибіркові відбори проб стічних вод, обєми відібраних проб відповідали вимогам п.7.2.37 місцевих Правил, результати відбору оформлено актом №4545 від 03.05.2012р. та актом №4604 від 30.05.2012р. Зазначив, що контрольні вибіркові разові проби відбирались з участю належно підготовлених пробовідбірників Хіміко-бактеріологічної лабораторії ЛМКП «Львівводоканал», при дослідженні проб використовувалась Методика виконання вимірювання (МВВ), свідоцтво про атестацію № 20/1868 від 01.06.2007р. Ствердив, що при визначені забруднень стоків з сухим залишком і хлоридами позивач керувався методикою КНД 211.1.4.042-95 та РНД 14-05-2002, а Хіміко-бактеріологічна лабораторія ЛМКП «Львівводоканал» була атестована на право проведення вимірювань відповідно до наведених методик. Зазначив, що при відборах контрольних проб з контрольних колодязів (КК) підприємств для контролю за якістю стічної води, позивач не зобовязаний керуватись ДСТУ ISO 5667-3-2001 та ДСТУ ISO 5667-10-2005 на які посилається відповідач. Крім того, позивач вважає, що характеристики похибок для визначення вмісту тої чи іншої речовини є відомими з методик, зокрема, РДН 14-05-2002 та КНД 211.1.4.042-95. У звязку порушенням вимог правил щодо складу і властивостей стічних вод, позивач просить стягнути з відповідача нараховану додаткову плату за скид стічних вод відповідно до вимог п.п.8.1. 8.4. Місцевих Правил в розмірі 1501381, 00 грн., що підтверджується розрахунком №443/36 від 15.06.2012р. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання 30.05.2017р. зявився, проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях до нього.

Як зазначив представник, дослідженням розрахунку №4443/36 від 15.06.2012р. підтверджена невідповідність розрахунку додаткової плати за скид наднормативно забруднених стічних вод порядку обчислення даної додаткової плати, встановленому вимогами п.2.3. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року №37, оскільки у вказаному розрахунку норматив плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів застосовано у розмірі тарифу на послуги централізованого водовідведення, а не на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб.м стічних вод з умістом забруднень у межах установлених допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що експертним висновком від 29.06.2016р. роз'яснено, що поданий на дослідження розрахунок №4443/36 від 15.06.2012р. не передбачає проведення розподілу додаткової плати підприємства за скид у систему каналізації наднормативно забруднених стічних вод, як це передбачено вимогами п.4.2 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року №37. У розрахунку відсутні обчислення щодо проведення розподілу нарахованої додаткової плати підприємства за скид у систему каналізації наднормативно забруднених стічних вод в розмірі 20% та 80%. Представник відповідача просить звернути увагу на постанову Вищого господарського суду України від 31.07.2013р. у справі № 908/473/13-г у спорі в тотожних правовідносинах, згідно якої суд дійшов висновку, що відсутність однієї зі складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень - нормативу плати за скид понаднормативних забруднень, який повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 куб.м. стічних вод, виключають можливість правильного обрахування додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації населених пунктів. Зазначив, що при проведенні розрахунку за скид промислових стічних вод повинні використовуватись встановлені Інструкцією порядок і формула, якою передбачений єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скид промислових та стічних вод. При цьому, в основу розрахунку має бути покладено собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод, як це встановлено п.2.3 Інструкції. Посилається на встановлення відповідно до вимог п.2.3. Інструкції єдиного Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011р. №869. З листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.20112р. №7/9-19718 за результатами розгляду листа Антимонопольного комітету від 14.11.2012р. №136-29/07-11851 щодо регулювання відносин з приймання стічних вод у м. Львові вбачається, що у Правилах приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова може бути встановлено не механізм визначення нормативів плати за скид понаднормативних забруднень, а власне ці нормативи, визначені відповідно до Інструкції та Порядку формування тарифів, а також межі допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Згідно наданих додаткових пояснень від 06.04.2015р., відповідач посилається на порушення позивачем порядку відбору проб та оформлення результатів досліджень лабораторії, які не відповідають вимогам Національного стандарту України ДСТУ ISO 5667-10-2005 «Настанови щодо відбирання проб стічних вод», а саме з актів відбору проб і результатів вимірювань не вбачається часу початку і закінчення відбирання проби, методу відбирання проби, даних про час поступлення проби в лабораторію та про час початку і закінчення проведення лабораторного вимірювання, а також даних про нормативні документи, якими керувалась лабораторія ЛМКП «Львівводоканал», застосовуючи той чи інший метод випробувань. Зазначив, що в результатах вимірювань виданих лабораторією ЛМКП «Львівводоканал» не зазначено методики, якою користувалась лабораторія, а також не зазначено характеристики похибок в порушення вимог ст.10 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Вважає,що результати вимірювань отримані в порушення нормативних документів з метрології не можуть бути використані для здійснення розрахунку плати за скид наднормативного забруднених стічних вод. В задоволенні позову просить відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача явку повноважного представника в судове засідання 30.05.2017р. не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце його проведення.

В судовому засіданні 30.05.2017р. судом розглянуто клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи.

Своє клопотання відповідач мотивує тим, що однією із вказівок ВГСУ викладених в постанові від 08.12.2016р. є встановлення чи на момент відбору проб чинним на той час рішенням уповноваженого органу було встановлено виробничу собівартість очищення 1куб.м. стічних вод (норматив плати), виходячи з якої надавачем послуг (позивачем) має обчислюватися та нараховуватися плата за скид наднормативно забруднених стічних вод. На думку представника відповідача, дослідження вказаного питання потребує спеціальних знань. А тому, для виконання цієї вказівки, відповідач просить призначити експертизу, на вирішення якої поставити питання: яка виробнича собівартість очищення ЛМКП «Львівводоканал» 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій станом на травень 2012р.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечив.

Розглянувши клопотання відповідача, суд вирішив відмовити в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 постанови Пленуму ВГС України від 23.03.2012р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд зазначає, що в даній справі відсутньою є потреба у спеціальних знаннях для визначення виробничої собівартості очищення ЛМКП «Львівводоканал» 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій станом на травень 2012р. Так, ця собівартість може бути встановлена судом самостійно на підставі документів щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП «Львівводоканал» по очищенню 1 куб.м. стічних вод. Разом з тим, вказані документи в матеріалах справи відсутні і їх не було надано позивачем не зважаючи на неодноразове витребовування судом.

Слід зазначити, що необґрунтоване призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Ця обставина є особливо актуальною в даній справі, позов в котрій було подано до суду ще 23.07.2012 року. Відтак, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про призначення експертизи.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.10.2009р. між позивачем та відповідачем укладено Договір № 300058 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, відповідно до умов якого Львівводоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України «Про питну воду і питне водопостачання», «Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України», «Правилами технічної експлуатації систем комунального водопостачання та водовідведення», «Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст та селищ України», «Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова» (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.2.7. Договору, абонент зобов'язується не перевищувати встановлені ліміти водоспоживання і водовідведення та допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках абонента.

Згідно п.5.1. Договору, термін його дії один рік. Договір вважається переукладеним на новий термін на тих самих умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна зі сторін не заявить про закінчення його дії (п.5.2. договору).

01.12.2011р. між позивачем та відповідачем укладено Договір №217 про приймання наднормативно забруднених стічних вод, який укладено згідно з вимогами п.6.5. загальнодержавних Правил та п.4.2.3. місцевих Правил і зумовлено неможливістю абонента забезпечити виконання умов договору № 300058 та Правил стосовно дотримання показників якості стічних вод, встановлених Лімітом № 1740 (на скид забруднюючих речовин у систему міської каналізації), виданим відповідачу згідно з умовами Договору № 300058.

Відповідно до положень Договору №217, водоканал приймає наднормативно забруднені стічні води, а абонент здійснює скид наднормативно забруднених стічних вод у систему міської каналізації з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин і сплачує додаткову плату за приймання водоканалом наднормативно забруднених стічних вод. Вказаним договором №217 та Тимчасовим лімітом №1741 (встановленим абоненту згідно з умовами п.2.2. договору №217), визначено максимально допустимі концентрації забруднюючих речовин у стічних водах.

За умовами п.3.6. Договору № 300058 та п.4.3. Договору № 217, факт скиду абонентом стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин зумовлює виникнення у нього обов'язку зі сплати додаткової плати, розрахованої відповідно до місцевих Правил.

В порядку передбаченому п. 2.1.3. Договору № 30058 та п.п. 3.1.4., 3.2.4. Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Львова, 03.05.2012р. та 30.05.2012р. позивачем в присутності представника відповідача проведено разові відбори контрольної вибіркової проби стічних вод, що скидаються абонентом у систему міської каналізації, відбір води здійснено у контрольному колодязі №1, про що складено Акт № 4545 та Акт № 4604. Як вбачається з актів № 4545 та № 4604, проби для проведення контрольного аналізу запломбовано та передано представнику абонента для проведення останнім контрольного аналізу згідно вимог п.7.2.17 місцевих Правил.

За результатами проведених аналізів Хіміко-бактеріологічної лабораторії ЛМКП «Львівводоканал» оформлено результати вимірювань №180 та №277 та встановлено, що відповідачем ПАТ «Компанія «Ензим» перевищено розмір допустимих концентрацій хлоридів та сухого залишку встановлених договором №217 та Тимчасовим лімітом №1741.

Як вбачається з матеріалів справи, ЛМКП «Львівводоканал» звернулось до ПАТ «Компанія Ензим» з претензією № 4443 (№ 36-2867) від 20.06.2012 р. про додаткову плату за скид стічних вод з порушенням вимог Правил щодо їх складу і властивостей на суму 1501381,00 грн., сума якої розрахована відповідно до вимог п.п.8.1. 8.4. місцевих Правил та підтверджена розрахунком № 4443/36 від 15.06.2012. Така претензія залишена відповідачем без відповіді.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1242522,00 грн. додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій та про стягнення з відповідача в дохід міського бюджету Львова (Фонд охорони навколишнього природного середовища м. Львова, «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності») нарахування у розмірі 258858,80 грн. за скид понаднормативних забруднень.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Питання приймання стічних вод у систему міської каналізації м. Львова регулюється Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова, затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002р. №292. Пунктом 2.1 вищезазначених Правил передбачено, що ці Правила розроблено згідно з Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України (державні Правила приймання), Правилами охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та іншими чинними нормативними актами, які регулюють питання приймання стічних вод у систему каналізації.

Крім цього, наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року №37, затверджено Інструкцію про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України.

Пунктом 1.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів передбачено, що Інструкцією встановлено єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів. З аналізу п.1.2. Інструкції випливає, що приписи Інструкції щодо встановлення єдиного порядку та стягнення плати за скид стічних вод у системи каналізації населених пунктів є обовязковими.

Розділом ІІ Інструкції передбачено нормативи плати за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів, зокрема, п.2.3. передбачено нормативи плати за скид понаднормативних забруднень, які сторони передбачили у договорі №217 від 01.12.2011р.

В судових засіданнях відповідач, заперечуючи правильність розрахунку проведеного позивачем ствердив, що позивач при його проведенні використав повну вартість тарифу водовідведення, а не норматив плати за очищення 1 куб.м. стічних вод, що суперечить формулі встановленій Інструкцією. Вважає, що при проведенні розрахунку за скид промислових стічних вод повинні використовуватись порядок і формула, що встановлені Інструкцією, яка встановлює єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скид промислових та стічних вод, а не формула наведена в місцевих Правилах скидання стічних вод у систему міської каналізації м. Львова. При цьому, в основу розрахунку має бути покладено собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод, як це встановлено п.2.3 Інструкції.

Суд зазначає, що дана справа Вищим господарським судом двічі направлялася на новий розгляд до Господарського суду Львівської області. При цьому, ВГСУ в постановах від 14.03.2013р. та від 08.12.2016р. надав суду обовязкові до виконання вказівки, а саме:

- перевірити наданий позивачем розрахунок величини додаткової плати для ПАТ «Компанія Ензим» відповідно до Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і Правил приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова;

- встановити чи на момент відбору проб чинним на той час рішенням уповноваженого органу було встановлено виробничу собівартість очищення 1куб.м. стічних вод (норматив плати), виходячи з якої надавачем послуг (позивачем) має обчислюватися та нараховуватися плата за скид наднормативно забруднених стічних вод;

- встановити обставини, пов'язані із встановленням тарифу на послуги водовідведення, який має бути встановлено рішенням уповноваженого органу, та з'ясувати чи встановлювалася при цьому в структурі цього тарифу плата за скид понаднормативних забруднень в систему каналізації та в якому розмірі (коефіцієнти, нормативи тощо).

На виконання вказаних вказівок ВГСУ, ухвалою місцевого суду від 05.05.2015р. у справі було призначено судову експертизу. На вирішення експертам було поставлено наступні питання: 1) чи відповідає розрахунок величини додаткової плати за скид стічних вод №4443/36 від 15.06.2012р., складений на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012р. і №4604 від 30.05.2012р. та результатів вимірювань №180, №277 вимогам Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37?; 2) яка сума додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012р. і №4604 від 30.05.2012р. та результатів вимірювань №180 та №277 підлягає сплаті ПрАТ «Компанія Ензим» у відповідності до «Правил приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова», затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002р. №292?; 3) яка сума додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012р. та №4604 від 30.05.2012р. та результатів вимірювань №180 та №277 підлягає сплаті ПрАТ «Компанія Ензим» у відповідності до Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37?

Також на виконання вказівок ВГСУ викладених в постанові від 08.12.2016р., ухвалами місцевого суду витребовувалася у позивача та у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг інформація щодо встановлювлення/невстановлення у структурі цього тарифу плати за скид понаднормативних забруднень в систему каналізації та в якому розмірі (коефіцієнти, нормативи тощо), якщо така плата встановлювалась, а також витребовувалися належно завірені копії документів, які були долучені до заяви про встановлення тарифу на централізоване водопостачання та водовідведення, розрахунки і інші підтверджуючі документи, на підставі яких Комісією встановлено для ЛМКП «Львівводоканал» тарифи на водопостачання та водовідведення на час виникнення спірних правовідносин (травень 2012 року).

В поясненнях №66/45/17-17 від 13.03.2017р. НКРЕКП пояснила, що з огляду на те, що вона не визначена правонаступником Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, НКРЕКП не має можливості надати витребовуваних документів.

В поясненнях позивача (вх.№4971/17 від 07.02.2017р.) останній зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин на послуги ЛМКП «Львівводоканал» з водовідведення діяв тариф (для інших споживачів) в розмірі 1,63 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ), який (відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги») установлено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №240 від 27.12.2011р. Структура тарифу до зазначеної постанови не додавалась. Наказом директора Водоканалу №469о/д від 29.12.2011р. введено тариф разом з ПДВ, що становить 1,96 грн.

Крім цього, як зазначив представник позивача в судовому засіданні, не зважаючи на те, що структура тарифу до Постанови Комісії №240 від 27.12.2011р. не додавалася, плата за скид понаднормативних забруднень в структурі тарифу не встановлювалася, оскільки відповідно до п.16 Постанови №869 витрати Водоканалів на очищення наднормативних забруднень при формуванні тарифів до розрахунку тарифів не включаються, так як такі витрати перевищують межі витрат для визначення обєкта оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку величини додаткової плати для ПрАТ «Компанія «Ензим» за скид стічних вод з порушенням вимог Правил щодо їх складу і властивостей №4443/36 від 15.06.2012р. ЛМКП «Львівводоканал» проведено нарахування до сплати ПрАТ «Компанія «Ензим» додаткової плати в сумі 1501381,00 грн. з них: додаткова плата, що перераховується підприємством на рахунок водоканалу - 1242522,00 грн.; додаткова плата, що перераховується підприємством на рахунок міського фонду охорони навколишнього природного середовища - 258858,80 грн.

Як вбачається з розрахунку №4443/36 від 15.06.2012р., суму додаткової плати визначено відповідно до вимог нормативних документів, а саме, «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України», «Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів», «Правил приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова» та на підставі укладеного між ЛМКП «Львівводоканал» та ПрАТ «Компанія «Ензим» договору №300058, Актів №4545 від 03.05.2012, №4604 від 30.05.2012.

На підставі аналізу наявних в матеріалах справи документів, пояснень представників сторін та беручи до уваги висновок експерта №1876 від 29.06.2016р. судом встановлено, що позивачем проведено нарахування додаткової плати за скид наднормативно забруднених стічних вод відповідно до вимог із застосуванням методології розрахунків, встановленої «Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова», затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002р. №292, зокрема згідно п.8.4.4. місцевих Правил за формулою та на підставі порядку визначеного п.8.4.5. Правил Розмір плати підприємства за скид нормативно забруднених стічних вод.

Так, згідно п.8.4.3. Місцевих Правил, у випадку порушення Правил стосовно вимог до складу і властивостей стічних вод підприємств, що скидаються в міську каналізацію, підприємства-порушники сплачують додаткову плату як водоканалу за водовідведення (обчислену за підвищеним коефіцієнтом кратності), так і на рахунок міського фонду охорони навколишнього природного середовища (п. п. 8.4.5, 8.4.9). При цьому тарифи і обєми визначаються згідно з груповим рахунком за послуги водопостачання і водовідведення за розрахунковий період, в якому було виявлене порушення. Розрахунковий коефіцієнт кратності визначається за формулою, яка наведена в п.8.4.3. місцевих Правил. Коефіцієнт кратності (Кк) для Розрахунку з урахуванням наднормативного скиду кількох речовин та інших порушень не може бути більшим за 10. Коефіцієнт кратності при перевищенні фактичної концентрації над допустимою лише однієї речовини не може перевищувати 5 (за умови відсутності Дозволу на скид -9) (п.8.4.4. Правил).

Згідно п.8.2. Правил приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова, при перевищенні вмісту забруднювальних речовин у стічних водах підприємств, що скидаються у міську каналізацію, порівняно з встановленими Правилами, підприємства сплачують Водоканалу плату за скид наднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 куб.м стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій (Нп),який встановлюється як частка від тарифу за послуги водовідведення: Нпі = Чт х Ті,

де Чт частка собівартості очищення стічних вод у виробничій собівартості послуг водовідведення;

Ті тариф встановлений за послуги водовідведення.

Відповідно до п.8.2.1.місцевих Правил, для розрахунку плати підприємства за скид нормативно забруднених стічних вод (п.8.4.5. даних Правил) застосовується показник частки від тарифу за послуги водовідведення: Чт = 1.

Згідно п. 2.3. Інструкції про встановлення та стягнення плати та скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів передбачено, нормативи плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів (Нп) установлюються в місцевих Правилах приймання на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб.м стічних вод з умістом забруднень у межах установлених в місцевих Правилах приймання допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Виробнича собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод визначається згідно з Порядком формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженим наказом Держбуду України від 27.06.2001 року №139.

Разом з тим, як встановлено судом, станом на момент виникнення спірних відносин, Порядок формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затверджений наказом Держбуду України від 27.06.2001 року №139 втратив свою чинність. В той час чинним був Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 01.06.2011р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Відтак, виробнича собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод повинна визначатися згідно останнього порядку.

Як вбачається з Висновку судово-економічної експертизи №1876 від 29.06.2016р. по господарській справі №5015/3041/12, дослідженням поданих документів підтверджується, що порядок розрахунку додаткової плати підприємства за скид наднормативно забруднених стічних вод, наведений у Розрахунку величини додаткової плати за скид стічних вод №4443/36 від 15.06.2012, складений на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012 та №4604 від 30.05.2012 та результатів вимірювань №180 та №277 не відповідає методології проведення таких розрахунків, встановленій вимогами п. 2.3., п.4.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №402/6690. У звязку із відсутністю документів щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП «Львівводоканал» по очищенню 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин не надається можливим провести розрахунки суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012 та №4604 від 30.05.2012, результатів вимірювань №180 та №277, яка підлягає сплаті ПрАТ «Компанія «Ензим» у відповідності до вимог Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №402/6690.

Суд зазначає, що документи щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП «Львівводоканал» по очищенню 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин неодноразово витребовувалися у позивача, однак останній їх не надав і такі в матеріалах справи відсутні. А тому, за відсутності вказаних документів, не надається можливим як провести розрахунки суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012 та №4604 від 30.05.2012, так і перевірити правомірність визначення виробничої собівартості очищення 1 куб.м. стічних вод згідно Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011р. №869.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що правомірність визначення нормативу плати за скид наднормативних забруднень досліджувалася господарськими судами у справі №1/84-22/26(55) за позовом Львівської державної залізниці до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання недійсним рішення №292 від 18.09.2002р. Так, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2006р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог. На думку позивача, вказана постанова суду має преюдиційне значення для даної справи.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Слід зазначити, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене наведеною частиною ст.35 ГПК України варто розуміти так, що учасники господарського процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій господарській, цивільній або адміністративній справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені. Водночас, передбачене ч.3 ст.35 ГПК України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших господарських, цивільних чи адміністративних справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч.3 ст.35 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст.43 ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської, цивільної чи адміністративної справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Суд зазначає, що обставини в даній справі відрізняються від обставин справи №1/84-22/26(55). Зокрема, станом на момент розгляду справи №1/84-22/26(55), чинним був Порядок формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затверджений наказом Держбуду України від 27.06.2001 року №139, відповідно до котрого визначалася виробнича собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод. Відтак, господарськими судами згідно цього Порядку досліджувалася правомірність встановлення нормативу плати за скид наднормативних забруднень. В даній справі чинним є Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 01.06.2011р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», який не був предметом дослідження у справі №1/84-22/26(55). Крім цього, на відміну від справи №1/84-22/26(55), в даній справі міститься висновок експертизи в якому зазначено, що порядок розрахунку додаткової плати підприємства за скид наднормативно забруднених стічних вод, наведений у Розрахунку величини додаткової плати за скид стічних вод №4443/36 від 15.06.2012, складений на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012 та №4604 від 30.05.2012 та результатів вимірювань №180 та №277 не відповідає методології проведення таких розрахунків, встановленій вимогами п. 2.3., п.4.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №402/6690.

За таких обставин, при виконанні обовязкової вказівки ВГСУ щодо перевірки наданого позивачем розрахунку величини додаткової плати, суд вважає за необхідне дослідити первинні документи, не сприймаючи при цьому, як обовязкові висновки господарських судів зроблені у справі №1/84-22/26(55).

Таким чином, відсутність документів щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП «Львівводоканал» по очищенню 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин та відповідно відсутність однієї зі складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, який повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 куб. м стічних вод згідно вимог п.3.2. Інструкції, унеможливлює проведення розрахунку суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб №4545 від 03.05.2012 та №4604 від 30.05.2012, результатів вимірювань №180 та №277, яка підлягає сплаті ПрАТ «Компанія Ензим» на користь позивача у відповідності до вимог Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів.

Крім того, згідно п.4.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, встановлено наступний порядок стягнення плати за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів: плата за скид понаднормативних забруднень розподіляється таким чином: 20 відсотків перераховуються Водоканалом до місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища, що утворені в складі сільських, селищних, міських бюджетів; 80 відсотків залишаються у розпорядженні Водоканалу і використовуються на відшкодування збитків Водоканалу, викликаних цими скидами, на ремонт і поліпшення експлуатації каналізаційної мережі та очисних споруд, а також на розвиток каналізаційного господарства населеного пункту.

Разом з тим, як вбачається з експертного висновку, в досліджуваному розрахунку №4443/36 від 15.06.2012р. відсутні обчислення щодо проведення розподілу нарахованої додаткової плати підприємства за скид у систему каналізації наднормативно забруднених стічних вод в розмірі 20% та 80% та не передбачено проведення розподілу додаткової плати підприємства за скид у систему каналізації наднормативно забруднених стічних вод, у відповідності із вищенаведеними вимогами Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37. Натомість, здійснено нарахування додаткової плати (П2), яка перераховується підприємством до місцевого фонду охорони навколишнього середовища в розмірі 25% (коефіцієнт 0,25) від суми додаткової плати (Пі), методика розрахунку якої є аналогічною тій, що встановлена вимогами п.3.2. вищевказаної Інструкції за винятком застосування у даному розрахунку нормативу плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів в розмірі тарифу на послуги централізованого водовідведення, а не на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб. м стічних вод з умістом забруднень у межах установлених допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Таким чином, на виконання обовязкових вказівок Вищого господарського суду України викладених в постанові від 14.03.2013р., перевіривши наданий позивачем розрахунок №4443/36 від 15.06.2012р. величини додаткової плати для ПАТ «Компанія Ензим», проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та беручи до уваги висновок судового експерта №1876 від 29.06.2016р., судом встановлено невідповідність порядку та методології обчислення додаткової плати за скид наднормативно забруднених стічних вод вимогам встановленим п. 2.3., п. 4.2. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37. Зокрема, у досліджуваному розрахунку норматив плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів застосовано у розмірі тарифу на послуги централізованого водовідведення відповідно до вимог та із застосуванням методології розрахунків встановленої «Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова», затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002р. №292, а не на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах установлених допустимих концентрацій забруднюючих речовин, як це передбачено вимогами п.2.3. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37.

Згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у Постанові від 31.07.2013р. по справі №908/473/13-г, відсутність однієї зі складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, який повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 куб. м стічних вод, виключає можливість правильного обрахування додаткової плати за скид наднормативних забруднень.

Крім цього, на виконання обовязкових вказівок Вищого господарського суду України викладених в постанові від 08.12.2016р., судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин на послуги ЛМКП «Львівводоканал» з водовідведення діяв тариф (для інших споживачів) в розмірі 1,63 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ), який (відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги») установлено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №240 від 27.12.2011р. Наказом директора Водоканалу №469о/д від 29.12.2011р. введено тариф разом з ПДВ, що становить 1,96 грн.

У звязку із ненаданням ні позивачем, ні НКРЕКП структури тарифу до зазначеної постанови, в суду відсутня можливість з'ясувати чи встановлювалася в структурі цього тарифу плата за скид понаднормативних забруднень в систему каналізації та в якому розмірі (коефіцієнти, нормативи тощо). Враховуючи відсутність у позивача структури тарифу, суд критично оцінює його твердження, що плата за скид понаднормативних забруднень в структурі тарифу не встановлювалася, оскільки відповідно до п.16 Постанови №869 витрати Водоканалів на очищення наднормативних забруднень при формуванні тарифів до розрахунку тарифів не включаються, так як такі витрати перевищують межі витрат для визначення обєкта оподаткування.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ЛМКП «Львівводоканал» про стягнення з ПАТ «Компанія «Ензим» 1501381,00 грн. додаткової плати за скид вод з перевищенням допустимих забруднень не підтверджені матеріалами справи, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при відмові в задоволенні позову, судовий збір, а також витрати, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи покладаються на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що за проведення судової експертизи відповідачем було оплачено 14784,00 грн. Водночас, наказ на стягнення цієї суми з позивача судом не видавався.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи наведене, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 14784,00 грн. за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 22, 28, 33-35, 43, 49, 82-85, 116 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів, вул. Зелена, 64 () на користь Приватного акціонерного товариства «Компанія Ензим», м. Львів, вул. Личаківська, 232 () - 14784,00 грн. витрат, повязаних з проведенням судової експертизи.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2017 р.

Суддя Крупник Р.В.