ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Справа № 915/290/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661)

в особі: Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона; ідентифікаційний код 20915546)

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства Артур (юридична адреса: 56400, Миколаївська область, Доманівський район, с. Богданівка; поштова адреса: 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, а/с 85; ідентифікаційний код 23084212)

про: стягнення 37122,12 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 11.11.2016 за № 1735,

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 2 від 31.03.2017.

Суть спору:

05 квітня 2017 року позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 32/4470 від 28.03.2017, в якій просить суд стягнути з Селянського (фермерського) господарства Артур на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція 30431,15 грн. основного боргу, 2093,60 грн. пені, 407,18 грн. 3% річних, 2060,01 грн. індексу інфляції та 2130,18 грн. 7% штрафу.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору № ПУ-34897 від 20.06.2014; державного акта II-МК № 002166 від 19.04.1995; додаткових угод № 1 від 26.11.2014, № 2 від 09.04.2015 до договору; додаткових угод № 3 від 30.04.2015 та № 4 від 29.02 2016 з листами про їх направлення відповідачу; рішення Южноукраїнської міської ради від 25.06.2015 № 1550; рахунків на відшкодування плати за землю (за період з червня по жовтень 2016 року); претензії № 32/16341 від 17.11.2016; норм статей 625, 611, 526, 530 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що всупереч умовам договору, відповідач з червня 2016 року не здійснює відшкодування плати за землю, чим порушує умови договору та права позивача.

Відповідач у відзиві, посилаючись на умови договору № 34897 від 20.06.2014 та статті 526, 651 Цивільного кодексу України, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідач свої заперечення обґрунтовує наступним:

Відповідно до пункту 2.1 договору № 34897 від 20.06.2014 розмір відшкодування плати за землю в період з 01.01.2014 до 30.04.2015 включно визначається на підставі «Розрахунку відшкодування плати за землю під час користування СФГ «Артур» земельною ділянкою, що знаходиться в постійному користуванні ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП ЮУАЕС» (Додаток № 1 до даного договору) та орієнтовно складає 15112,96 грн., ПДВ не нараховується.

Остання додаткова до договору № 34897 від 20.06.2014 була підписана сторонами 26.11.2014, в п. 3 якої було визначено розмір відшкодування плати за землю починаючи з 01.10.2014 у розмірі 1133,48 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Натомість, позивач намагається стягнути з відповідача плату, змінену в односторонньому порядку позивачем, чим порушує норми ст. 651 Цивільного кодексу України.

Крім цього, відповідач зазначає, що позивач не надав в якості доказів акти на відшкодування плати за землю, підписані обома сторонами, а отже у відповідача не виникли підстави для здійснення відповідної оплати.

В судовому засіданні неодноразово оголошувалися перерви до 27.04.2017, до 25.05.2017 та до 01.06.2017.

01.06.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2014 року між сторонами був укладений договір № 34897, згідно з предметом якого сторона-2 (відповідач по справі) користується земельною ділянкою сторони-1 (позивач по справі) площею 8915,2 м2, яка розташована за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промисловий майданчик, 8, асфальтно-бетонний завод та відшкодовує стороні-1 плату за землю на умовах, передбачених цим договором. На ділянці розташовані: навіс з пандусом площею 815,6 м2, бетонне замощення площею 1398,0 м2, підпірна стінка № 10, 11 довжиною 88,6 п.м., шлагбаум довжиною 6,5 п.м. Земельна ділянка перебуває у постійному користуванні сторони-1 у відповідності до державного акту II-МК-002166 від 19.04.1995 «На право постійного користування земельною ділянкою».

За умовами розділу 3 договору сторони дійшли згоди про таке: сторона-2 бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати відшкодування плати за землю в строки, обумовлені пунктом 2.2 договору; сторона-1 бере на себе зобов'язання письмово повідомити сторону-2 про щорічний перегляд розміру відшкодування плати за землю.

Розмір відшкодування плати за землю переглядається у випадку зміни розміру земельної ділянки, щорічних ставок земельного податку за користування цією ділянкою та її індексації, підтвердженими нормативно-правовими документами.

Пунктом 5.1 сторони визначили, що цей договір складено на період дії договору оренди державного нерухомого майна від 01.06.2012 № РОФ-1080, укладеного між Регіональним відділенням ФДМ України по Миколаївській області (орендодавець) та селянським (фермерським) господарством «Артур» (орендар), і діє з 01.01.2014 до 30.04.2015 включно.

Зміни та доповнення в договір вносяться за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою (пункт 6.2 договору).

Відповідно до договору № РОФ-1080 від 01.06.2012 та акту приймання-передавання від 01.06.2012, Регіональне відділення Фонду держмайна України по Миколаївській області, як орендодавець, передало, а селянське (фермерське) господарство «Артур», як орендар, прийняло у строкове платне користування вищенаведене державне нерухоме майно загальною площею 2213,6 м2 під використання за функціональним призначенням: зберігання сипучих матеріалів.

Термін дії цього договору визначений (з урахуванням договору № 1 від про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна) до 30 березня 2018 року, з правом його пролонгації.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відшкодування плати за землю (земельний податок) за період з червня по жовтень 2016 року.

Підставами для відповідного стягнення виступили: умови договору № 34897 від 20.06.2014, додаткові угоди № 3 від 30.04.2015 і № 4 від 29.02.2016 до договору № 34897 від 20.06.2014 та розрахунок: (8915,20 (площа земельної ділянки) x 6,8268 (ставка земельного податку в рік без ПДВ) x 1,2 (ПДВ 20%)) / 12) = 6086,23 (вартість відшкодування плати за землю за місяць) x 5 (місяців) = 30431,15 грн.

Відповідач, зі свого боку, стверджує, що сторони за договором № 34897 від 20.06.2014 не укладали додаткової угоди, якою би змінювався розмір відшкодування плати за землю з 1415,73 грн. до 686,23 грн. (з урахуванням ПДВ 20%).

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок; земельних часток (паїв); землекористувачі.

Матеріали справи свідчать про наступне:

1) Між сторонами були укладені та підписані до договору № 34897 від 20.06.2014:

- 26.11.2014 додаткова угода № 1 (зміни розміру відшкодування плати за землю);

- 09.04.2015 додаткова угода № 2 (зміни розміру відшкодування плати за землю).

Слід зазначити, що додатковою угодою № 1 сторони також змінили редакцію пункту 6.2 договору, яку виклали в наступній редакції: «Зміни та доповнення в договір вносяться за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою або шляхом обміну листами».

2) В подальшому, як вбачається з наданих суду доказів, додаткові угоди № 3 та № 4 до договору № 34897 від 20.06.2014, примірники яких були направлені позивачем до відповідача, не підписані останнім.

Так, додатковою угодою № 3 від 30.04.2015 до договору № 34897 від 20.06.2014, яка у двох примірниках була направлена позивачем відповідачу листом № 51/14748 для розгляду та підписання з поверненням погодженого примірника на адресу позивача, позивачем змінено розмір відшкодування плати за землю, який становить 68815,23 грн.; змінено строк дії договору до 30.04.2016 включно, з правом його пролонгації; викладно додаток № 1 «Розрахунок відшкодування плати за землю під час користування СФГ «Артур» земельною ділянкою, що знаходиться в постійному користуванні ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП ЮУАЕС» з визначенням вартості відшкодування плати за землю за місяць, з урахуванням ПДВ 20%, у розмірі 1415,73 грн.

Додатковою угодою № 4 від 29.02.2016 до договору № 34897 від 20.06.2014, яка в трьох примірниках була скерована (з повідомленням про вручення) позивачем відповідачу для підпису та повернення погодженого примірника на адресу позивача, у зв'язку зі збільшенням з 01.01.2016 нормативної грошової оцінки земельної ділянки і із затвердженням рішенням Южноукраїнської міської ради від 25.06.2015 № 1550 з 01.01.2016 ставки земельного податку, позивачем змінено розмір відшкодування плати за землю, який становить 194918,73 грн.; викладено додаток № 1 «Розрахунок відшкодування плати за землю під час користування СФГ «Артур» земельною ділянкою, що знаходиться в постійному користуванні ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП ЮУАЕС» з визначенням вартості відшкодування плати за землю за місяць, з урахуванням ПДВ 20%, у розмірі 6086,23 грн.

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, останній наведені додаткові угоди № 3 та № 4 отримав, але не підписав, погоджений примірник не повернув, будь-яких заперечень на ці угоди не висловив.

Водночас, непогодження СФГ «Артур» з умовами додаткових угод № 3 та № 4 до договору № 34897 від 20.06.2014 вбачається з листа останнього за № 23/2/5 від 23.05.2016 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про розірвання договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-1080 від 01.06.2012.

Відповідно до вимог статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України).

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Поряд з цим, відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України міські ради в межах своїх повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішеннями місцеві податки і збори, які є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Так, Южноукраїнською міською радою 25.06.2015 прийнято рішення № 1550 «Про встановлення ставок місцевих податків і зборів та затвердження Положень про місцеві податки і збори», яким затверджено, зокрема, Положення про плату за землю.

Пунктом 5.1 розділу 5 Положення встановлено, що ставка плати за землю для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості становить 3% до нормативної грошової оцінки.

Згідно з підпунктом 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Поряд з цим, відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

З огляду на зазначене, у разі надання орендодавцем в оренду приміщень, окремих будівель (споруд) або їх частин, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладання договору оренди будівель (їх частин) та за ставкою відповідно до Положення, тобто 3 %.

Судом досліджено, що позивачем надсилалися відповідачу за спірний період рахунки на оплату та акти наданих послуг на підписання, судом також перевірено правильність здійснення розрахунку ставки земельного податку, яка за вимогою позивача заявлена до стягнення.

Разом із тим, як зазначалося раніше, сторонами при укладенні договору № 34897 від 20.06.2014 було погоджено розмір відшкодування плати за землю у відповідний період, який в подальшому було змінено додатковими угодами № 3 від 30.04.2015 та № 4 від 29.02.2016.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

В матеріалах справи наявні копії додаткових угод № 3 від 30.04.2015 та № 4 від 29.02.2016, які не підписані відповідачем.

Умовами ж договору № 34897 від 20.06.2014 не передбачено право сторін в односторонньому порядку змінювати умови договору.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтями 34, 36 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підписаних додаткових угод щодо зміни розміру відшкодування плати за землю, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором № 34897 від 20.06.2014 з розрахунку вартості 30431,15 грн. є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

Отже, позивачем не доведено обставин заборгованості відповідача з відшкодування плати за землю саме в загальній сумі 30431,15 грн., а тому в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Враховуючи, що стягнення пені, 3% річних, інфляційних та штрафу є похідними вимогами від позовних вимог про стягнення суми основного боргу, в задоволенні яких відмовлено, то позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2093,60 грн., 3% річних в розмірі 407,18 грн., індексу інфляції в розмірі 2060,01 грн. та 7% штрафу в розмірі 2130,18 грн. також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 06 червня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова