РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017Справа №910/3108/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест"

до Публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "ЧЕРКАСИГАЗ"

про визнання виконаним графіка погашення заборгованості та зобов'язання вчинити дії.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Віслобоков В.О. - за довіреністю від 01.02.2017 року;

від відповідача: Сидоренко А.С. - за довіреністю №14-89 від 14.04.2017 року;

від третьої особи: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання виконаним графіка погашення заборгованості та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача ним в період часу з 18.08.2016 року по 12.12.2016 року виплачено відповідачу 12 681 508,36 грн. на виконання плану-графіку погашення заборгованості ТОВ «Сміла Енергоінвест» за спожитий природний газ перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» від 18.08.2016 року, однак за вказаний період позивачем здійснено переплату в розмірі 5 936 333,58 грн.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та:

1) Визнати План-графік погашення заборгованості ТОВ «Сміла Енергоінвест» перед НАК «Нафтогаз України» за спожитий природний газ від 18 серпня 2016 року таким, що виконується у повному обсязі з урахуванням оплати у сумі 7 579 118,00 грн. у серпні 2016 року.

2) Зобов'язати Національну акціонерну компанію НАК «Нафтогаз України» виконати свої зобов'язання за договорами постачання газу шляхом надання та підтвердження оператору газотранспортної місячної номінації для ТОВ «Сміла Енергоінвест», стосовно обсягів природного газу, які зазначено в укладених між НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Сміла Енергоінвест» договорах постачання природного газу, а саме: Договір №2518/1617-ТЕ-36 від 30 вересня 2016 року та Договір №2568/1617-БО-36 від 31 жовтня 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.04.2017 року.

11.04.2017 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, а саме про зміну позовної вимоги під номером 2, шляхом викладення її в наступній редакції:

"Зобов'язати "Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" здійснювати зарахування оплачених ТОВ "Сміла Енергоінвест" грошових коштів понад встановлений графіком погашення заборгованості обсяг - в рахунок оплати наступного (наступних) періодів за графіком незалежно від джерела походження коштів (у тому числі, але не виключно: шляхом списання із поточних рахунків із спеціальним режимом використання, стягнення грошових коштів у примусовому порядку, перерахування державних субвенцій чи інших цільових коштів, будь-які інші не заборонені законом способи погашення заборгованості)" .

У судовому засіданні 11.04.2017 року представник позивача заяву про зміну предмету позову підтримав в повному обсязі, а також подав заяву про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 року розгляд справи відкладено на 16.05.2017 року.

В судове засідання 16.05.2017 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 16.05.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Сміла Енергоінвест", споживач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту - відповідач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України», постачальник) укладено Договір №2518/1617-ТЕ-36 постачання природного газу (далі по тексту - Договір №2518/1617-ТЕ-36), за умовами якого (п.1.1. Договору №2518/1617-ТЕ-36) постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору №2518/1617-ТЕ-36).

Відповідно до п. 2.1. Договору №2518/1617-ТЕ-36, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 8965 тис. куб. метрів (вісім мільйонів дев'ятсот шістдесят п'ять тисяч куб. метрів).

31.10.2016 року між ТОВ "Сміла Енергоінвест" (споживач) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) укладено Договір №2568/1617-БО-36 постачання природного газу (далі по тексту - Договір №2568/1617-БО-36), за умовами якого (п.1.1. Договору №2568/1617-БО-36) постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями (п. 1.2. Договору №2568/1617-БО-36).

Відповідно до п. 2.1. Договору №2568/1617-БО-36, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р (включно) природний газ обсягом до 2 757 тис. куб. метрів (два мільйони сімсот п'ятдесят сім тисяч куб. метрів).

Позивачем виготовлено на передано відповідачу План-графік погашення заборгованості ТОВ «Сміла Енергоінвест» за спожитий природний газ перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» від 18.08.2016 року (далі по тексту - План-графік), який прийнято відповідачем, що підтверджується листом відповідача №26-7622/1.2-16 від 03.11.2016 року (копія вказаного листа та Плану-графіку міститься в матеріалах справи).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ним в період часу з 18.08.2016 року по 12.12.2016 року виплачено відповідачу 12 681 508,36 грн. на виконання плану-графіку, однак за вказаний період позивачем здійснено переплату на користь відповідача в розмірі 5 936 333,58 грн., в зв'язку з чим позивач просить суд встановити факт виконання плану-графіку та надмірно сплачені кошти зарахувати в рахунок оплати наступного (наступних) періодів за графіком незалежно від джерела походження коштів

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 506 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів (платіжні доручення, виписки з банку, тощо) на підтвердження факту сплати в період часу з 18.08.2016 року по 12.12.2016 року 12 681 508,36 грн. на користь відповідача в якості розрахунків за Договором №2518/1617-ТЕ-36, Договором №2568/1617-БО-36 та виконання Плану-графіку, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 07.06.2017 року.