ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року Справа № 915/909/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий, суддяЯценко О.В.,
суддівДанилова М.В., Сибіга О.М.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиФермерського господарства "Новий рівень 2006"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017
у справі№ 915/909/16
Господарського судуМиколаївської області
за позовомФермерського господарства "Новий рівень 2006"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-лізин"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПривітний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Нікітін Р.В.
провизнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, визнання права власності на предмет лізингу та зобов'язання його передати

в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Варга Д.Д., Кустрьо М.М.
- відповідача:Котенко О.В.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Новий рівень 2006" (далі - ФГ "Новий рівень 2006") звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-лізинг" (далі - ТОВ "Техноторг-лізинг") визнати виконавчий напис, який вчинено 19.02.2015 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітін Р.В. за реєстровим №104, про витребування (вилучення) від позивача на користь ТОВ "Техноторг-лізинг" майна: трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, 2012 року випуску, реєстраційний №46628ВЕ, заводський №30220093, двигун №11063748, свідоцтво про реєстрацію ЕА №069556, вартістю 280 000, 00 грн. за невиплачену в строк до 02.02.2015 року заборгованість таким, що не підлягає виконанню, як вчинений з порушенням діючого законодавства; визнати за ФГ "Новий рівень 2006" право власності на предмет лізингу - трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, 2012 року випуску, реєстраційний №46628ВЕ, заводський №30220093, двигун №11063748 та зобов'язати ТОВ "Техноторг-лізинг" передати ФГ "Новий рівень 2006" трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, 2012 року випуску, реєстраційний №46628ВЕ, заводський №30220093, двигун №11063748.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2016 (суддя Васильєва Л.І.) позов задоволено частково, визнано виконавчий напис, який вчинено 19.02.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим №104, про витребування (вилучення) від ФГ "Новий рівень 2006" на користь ТОВ "Техноторг-лізинг" майна: трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, 2012 року випуску, реєстраційний №46628ВЕ, заводський №30220093, двигун №11063748, свідоцтво про реєстрацію ЕА №069556, вартістю 280 000,00 грн. за невиплачену в строк до 02.02.2015 року заборгованість таким, що не підлягає виконанню, зобов'язано ТОВ "Техноторг-лізинг" передати ФГ "Новий рівень 2006" трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, 2012 року випуску, реєстраційний №46628ВЕ, заводський №30220093, двигун №11063748, в іншій частині позову відмовлено.

Суд, керуючись нормами ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що встановлений Кабінетом Міністрів України постановою №1172 від 29.06.1999 року, п.п. 3.1., 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. 2. ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо визнання таким, що не підлягає виконанню оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Зокрема, суд зазначив, що у виконавчому написі вказано борг відповідача 280000 грн., що не відповідає дійсності, оскільки, відповідач з заявою до нотаріуса звернувся 19.02.2015 р., вказав суму боргу 280000,00 грн., на рахунку-фактурі відповідачем вказано, що після направлення вимоги позивачем перераховано 90000,00 грн., що не відповідає дійсності, оскільки 18.02.2015ним отримані від позивача ще 100 000,00 грн., отже суму повинна складати 180000,00 грн; сторони користувались різними графіками погашення лізингових платежів, а саме розрахунок, який наданий позивачем містить 18 позицій (з 25.09.2013р. по 25.02.2015р.), загальна сума лізингового платежу вказана 1076099,99 грн, тоді як Відповідачем надано розрахунок, який містить 16 позицій за період з 25.09.2013р. по 25.12.2014р., загальна суму лізингового платежу вказана 1062325,01 грн, що спростовує факт безспірності вимог; заява відповідача та виконавчий напис нотаріуса свідчать, що вони стосуються звернення на предмет лізингу, а не стягнення суми. Разом з тим, нотаріусом указано в виконавчому написі трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, у кількості однієї одиниці та його вартість - 280000,00 грн., що, за твердженням суду першої інстанції, не відповідає дійсності, оскільки вартість предмету лізингу в договорі від 09.09.2013р. становить 1050000,00 грн.

Також, господарським судом Миколаївської області визнано, що підлягає задоволенню вимога щодо повернення трактору колісного Беларус-3022ДЦ.1, оскільки він був вилучений у позивача в процесі виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню.

Щодо визнання права власності, то в цій частині позовних вимог судом першої інстанції відмовлено, з огляду на те, що 7.1. договору лізингу вказано, що до повної сплати лізингових платежів власником предмет лізингу є власністю відповідача, проте, згідно розрахунків лізингових платежів позивачем не доплачено 12479,75 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 (судді: Аленін О.Ю., Жеков В.І., Мишкіна М.А.) рішення господарського суду Миколаївської області від 04.11.2016 в частині задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов'язання ТОВ "Техноторг-лізинг" передати ФГ "Новий рівень 2006" трактор та розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 04.11.2016 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "У задоволенні позову відмовити повністю".

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про безпідставність вимог позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачем в процесі судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що пакет документів, наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не відповідав Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999; Обов'язковість надання інших документів для вчинення виконавчого напису у випадку вилучення предмету договору фінансового лізингу законодавством не передбачено, а відтак у нотаріуса не існувало підстав для відмови у вчинені спірної нотаріальної дії.

Колегія суддів апеляційної інстанції визнала безпідставними висновки суду першої інстанції, що відповідач у порушення приписів ч. 2. ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" від договору в односторонньому порядку не відмовлявся, оскільки, як вбачається з п.11.2. договору фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від цього договору у односторонньому порядку та/або вимагати повернення йому предмета лізингу, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, зокрема, у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив платежі, передбачені п.п.2.1.1 - 2.1.4 цього договору, або сплатив їх не у повному обсязі і прострочка по оплаті складає більше 30 календарних днів; виходячи з умов договору фінансового лізингу лізингодавець має право як відмовитися від цього договору у односторонньому порядку та й вимагати повернення йому предмета лізингу. Ці вимоги не є взаємопов'язаними та можуть бути застосовані лізингодавецем окремо.

Колегія суддів апеляційної інстанції також не погодилася з висновками місцевого господарського суду щодо того, що у виконавчому написі вказано борг відповідача 280000 грн, що не відповідає дійсності, оскільки Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису саме щодо вилучення у лізингоодержувача предмету лізингу, а не щодо звернення стягнення на предмет лізингу, як Закон України "Про нотаріат", так і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не зобов'язує нотаріуса вказувати у виконавчому написі такий реквізит як вартість предмету лізингу, а тому, висновок місцевого господарського суду, що з цих підстав виконавчий напис не підлягає виконанню є необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Щодо вимоги позивача про повернення предмету лізингу, то як зазначив апеляційний господарський суд згідно з п. 11.4.4 договору цей договір припиняє свою дію у разі повернення предмету лізингу лізингодавцю; у зв'язку з вчиненням державним виконавцем дій на підставі виконавчого напису нотаріуса та вилученням майна у позивача згідно акту приймання-передачі від 24.03.2015, з моменту повернення предмету лізингу відповідачеві договір фінансового лізингу є припиненим, а тому у відповідача відсутній обов'язок щодо передачі позивачеві предмету лізингу.

У вимозі позивача щодо визнання права власності на предмет лізингу апеляційний господарський суд відмовив з тих мотивів, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду; оскільки позивачем не доведено існування у останнього права власності на предмет договору лізингу та оспорювання цього права відповідачем, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у суду не має. Рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на предмет лізингу підлягає залишенню без змін з наведених апеляційним господарським судом мотивів.

ФГ "Новий рівень 2006" в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати з підстав порушення та невірного застосування норм матеріального та процесуального права, а рішення господарського суду першої інстанції залишити в силі.

Заявник вважає, що за договором існує два способи зворотнього отримання Лізингодавцем предмету лізингу, а саме «повернення» та «вилучення». Повернення предмету лізингу шляхом його примусового вилучення, на що відповідач має право відповідно до Розділу 9 договору, повинно здійснюватися за процедурою, передбаченою ч.2 ст.7 Закону України « Про фінансовий лізинг», якою передбачено, що Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів, тобто відмова від договору лізингу є обов'язковою, чого відповідач не дотримався і суд апеляційної інстанції оцінки цьому не дав, а суд першої інстанції якраз на цьому і ґрунтував своє рішення. Таким чином, заявник доводить, що в силу прямої вказівки закону, відмова Лізингодавця від договору лізингу у часі повинна передувати реалізації Лізингодавцем свого права вимагати повернення предмета лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою від 18.04.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Яценко О.В., суддів - Ходаківська І.П., Данилова М.В. касаційну скаргу Фермерського господарства "Новий рівень 2006" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.05.2017.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.05.2017 продовжено строк розгляду касаційної скарги, відкладено розгляд касаційної скарги Фермерського господарства "Новий рівень 2006" на 02.06.2017.

Розпорядженням від 02.06.2017 у зв'язку з відпусткою судді Ходаківська І.П. призначено повторний автоматизований розподіл справи; протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2017 визначено склад колегії суддів: Яценко О.В., Данилова М.В., Сибіга О.М..

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2013 року між відповідачем (лізингодавець) та позивачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 877, відповідно до умов якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання набути у власність та передати у користування лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, у кількості однієї одиниці, ціна предмету лізингу згідно якого становить 1050000, 00 гри., термін дії договору відповідно до п. 11.1 договору до 25 лютого 2015 року, але у будь-якому разі до моменту повного виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобов'язань за цим договором.

20.09.2013 року позивач отримав предмет лізингу згідно акту приймання-передачі.

09.04.2014 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору фінансового лізингу № 877 від 09.09.2013 року, згідно якої сторонами внесено зміни до Додатку № 1 до Договору фінансового лізингу № 877 від 09.09.2013 року, в частині графіку та сум лізингових платежів відповідно до якого останній платіж датується 25.02.2015 року в розмірі 285600, 00 грн.

19.02.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітін Р.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 104, про витребування (вилучення) від позивача на користь відповідача майна: Трактор колісний Беларус-3022ДЦ.1, 2012 року випуску, реєстраційний № 46628ВЕ, заводський № 30220093, двигун № 1 1063748, свідоцтво про реєстрацію ЕА № 069556, вартістю 280 000, 00 грн. за невиплачену в строк до 02.02.2015 року заборгованість.

Вказаний виконавчий напис позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання правильності застосування норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, касаційна інстанція виходить з наступних мотивів.

Нормами частини другої та третьої ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що "лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову".

Як передбачено частиною четвертою ст. 214 Цивільного кодексу України "правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін".

Отже, при розгляді питання про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, господарський суд перевіряє, зокрема виникнення у лізингодавця права вимагати у позивача як лізингоодержувача повернення предмету лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису, та наявність (відсутність) інших обставин, за яких виконавчий напис не може бути вчинено.

Місцевим господарським судом встановлено, що "в судовому засіданні представником відповідача було підтверджено, що він від договору в односторонньому порядку не відмовлявся, що також підтверджується діями відповідача, а саме прийняттям виконання зобов'язання по лізинговим платежам після вчинення виконавчого напису та закінчення виконавчого провадження".

За таких обставин, оскільки відповідач як лізингодавець від договору не відмовився, про вчинення такої відмови позивача лізингоодержувача не повідомляв, тому право вимагати повернення предмету лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса не виникло, без відмови від договору звернення відповідача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису по поверненню майна не відповідало закону.

Зазначене є достатньою підставою для висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо визнання таким, що не підлягає виконанню оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

При цьому касаційна інстанція визнає невірними висновки апеляційного господарського суду, що з умов п. 11.2 договору вбачається, що "лізингодавець має право як відмовитися від цього договору у односторонньому порядку та й вимагати повернення йому предмета лізингу. Ці вимоги не є взаємопов'язаними та можуть бути застосовані лізингодавецем окремо".

Так, вказані умови п. 11.2 договору хоч і надають право лізингодавцю "вимагати повернення йому предмету лізингу", однак реалізація лизингодавцем такої вимоги не змінює передбаченого п. 9.2 договору випадку вилучення предмету лізингу "у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса" і визначеного законом порядку відмови від договору для випадку примусового вилучення за виконавчим написом нотаріуса не змінює.

Натомість, при використанні лізингодавцем права на повернення предмету лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, реалізація права на відмову від договору з повідомленням про це лізингоодержувача є обов'язковою передумовою.

Не можна погодитися і з висновком апеляційного господарського суду про відмову у вимогах позивача про повернення предмету лізингу, оскільки з моменту повернення предмету лізингу відповідачеві договір фінансового лізингу є припиненим (п.11.4.4 договору), а тому у відповідача відсутній обов'язок щодо передачі позивачеві предмету лізингу, з таких мотивів.

Як вказано вище лізингодавець не відмовився від договору і про таку відмову лізингоодержувача не повідомляв, відтак договір між сторонами не можна визнати припиненим.

Зазначення судом апеляційної інстанції, що договір припинився у зв'язку з вилученням предмету лізингу не вірне, оскільки в п. 11.4.3. хоч і передбачено випадок припинення дії договору "повернення Предмету Лізингу Лізингодавцю", проте цей випадок може розглядатися як такий, що припиняє дію договору при дотриманні умов повернення предмету лізингу, що визначені законом чи договором. В даному ж випадку, "повернення" предмету лізингу не мало місця, оскільки вчинено з порушенням закону.

Інший підхід суду апеляційної інстанції означатиме можливість вчинення неправомірної поведінки сторони договору за відсутності законних підстав для цього, що не сприяє меті та завданням судочинства, що спрямоване на захист та відновлення порушених прав та законних інтересів та стабільності цивільно-правових відносин.

За змістом норм ст. 9 Закону України "Про фінансовий лізинг" "зізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.

Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу".

Таким чином, касаційна інстанція погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог щодо повернення трактору колісного Беларус-3022ДЦ.1, оскільки він був вилучений у позивача в процесі виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню.

Враховуючи наведене, висновки апеляційного господарського суду слід визнати такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, при встановлених обставинах неправомірного використання лізингодавцем права на вилучення предмету лізингу, необґрунтовано звільняє відповідача від обов'язку виконувати договір.

Згідно ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до п. 6 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Враховуючи вищевикладені мотиви, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з доводами касаційної скарги, у зв'язку з чим постанову апеляційного господарського суду скасовує, рішення господарського суду першої інстанції залишає в силі.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Фермерського господарства "Новий рівень 2006" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 задовольнити.

2.Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 у справі № 915/909/16Господарського суду Миколаївської області скасувати.

3. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2016 у справі № 915/909/16 Господарського суду Миколаївської області залишити в силі.

4. Витрати по сплаті судового збору за касаційний перегляд судового рішення віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-лізин".

Господарському суду Миколаївської області видати наказ.

Головуючий суддяО.В. Яценко

СуддіМ.В. Данилова
О.М. Сибіга