ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа № 917/1651/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 30.09.2016 року №30/09 16;

відповідача не зявився;

третьої особи не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємство "Імені Калашника", Полтавська область (вх. №1324П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2017р.

у справі № 917/1651/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна", м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємство "Імені Калашника", Полтавська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю КРВ, Запорізька область

про стягнення 155 000,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.02.2017р. у справі №917/1651/16 (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 підприємство "Імені Калашника" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросток України" 132 500,00 грн. на відшкодування збитків та 1987,49 грн. на повернення судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Приватне підприємство "Імені Калашника", Полтавська область з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2017р. у справі №917/1651/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2017 року, суддею доповідачем у справі №917/1651/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.05.2017 року.

10.05.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням представника у відпустці (вх.№4798), яке долучене до матеріалів справи.

16.05.2017 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення у справі (вх.№5040), які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 року розгляд справи відкладено на 07.06.2017 року, у звязку задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та неявкою в судове засідання представників позивача та третьої особи.

06.06.2017 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи (вх.№5897), яке долучене до матеріалів справи, в якому останній просить призначити у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручити ТОВ «бюро судової експертизи», м. Київ та на вирішення експерта поставити наступні питання:

«Чи підтверджується документально та нормативно виникнення зобовязання у ПП «Імені Калашника» по відшкодуванню збитків перед ТОВ «Аг росток Україна?»;

«У випадку виникнення такого обовязку у ПП «Імені Калашника» , якою є сума таких збитків?»

Провадження на час проведення експертизи просить зупинити, витрати за проведення експертизи покласти на відповідача.

В обґрунтування клопотання про призначення експертизи відповідач посилається на те що, висновок №1032 на підтвердження розміру збитків був наданий в рамках кримінальної справи, а на вирішення експерту були поставлено питання що не стосуються природи спірних відносин між сторонами, досліджувався конкретний документ бухгалтерська довідка ТОВ "Агросток Україна" від 11.10.2016 року.

Отже, без дослідження поданих іншою стороною доказів у справі, а відтак, зазначений висновок не є належним доказом у справі.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 «Про деякі питання призначення судової експертизи», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Частина 1 ст. 43 ГПК України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Системний аналіз положень ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України дає підстави зробити висновок про те, що для вирішення господарського спору та прийняття рішення у справі господарський суд на підставі доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України (мають бути належними, допустимими та відповідати вимогам щодо певного засобу доказування) має враховувати лише ті встановлені та досліджені обставини справи, що мають значення для справи. Збір же господарським судом доказів (у тому числі у порядку ст.ст. 38, 41 ГПК України), що мають підтверджувати або підтверджують обставини, що не мають значення для справи, не відповідає вимогам ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України та може призвести до зайвих процесуальних дій у справі та, як наслідок, затягування розгляду справи. Тобто суд, збираючи докази у справі та вирішуючи питання щодо обставин, які підтверджуються цими доказами та мають значення для справи, має виходити із предмету доказування та, на підставі норм діючого законодавства, визначати межі доказування у конкретному спорі.

А тому, колегія суддів вважає, що відповідачем не обґрунтовано доцільність проведення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі, а також не вказано, зясування яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору потребує спеціальних знань та не визначено конкретних підстав для проведення експертизи, і відповідно, для зупинення провадження у справі.

06.06.2017 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№5895), який долучений до матеріалів справи (т.2, а.с. 94-101)

07.06.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме оригіналу довідки АТ «ОТП ОСОБА_3» від 02.06.2017 року №008-01/822 про зарахування від ТОВ «КРВ» на користь ТОВ «Агросток Україна» 4166,70 грн. оплати транспортних послуг (вх.№5930), яке долучене до матеріалів справи (вх.№5930) (т.2, а.с.102-103)

У судовому засіданні 07.06.2017 року представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 07.06.2017 року не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №298, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні (т.2, а.с.72).

У судовому засіданні 16.05.2017 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник третьої особи у судове засідання 07.06.2017 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було відкладено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

До суду повернулась копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 року про відкладення розгляду справи, яка була надіслана третій особі за належною адресою, з довідкою працівників УДППЗ «Укрпошти» - за закінченням терміну зберігання (т.2, а.с.73-79)

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18 передбачено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРВ" було укладено договір поставки мінеральних добрив №205-АС від 18.05.2016 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність ТОВ "КРВ" мінеральні добрива (20 тон аміачної селітри, розфасованої в 400 поліпропіленових мішків по 50 кг; надалі - ОСОБА_4) вартість якого, згідно Специфікації №1 від 18.05.2016 року до Договору (надалі Специфікація), становить 155 000,40 грн., а ТОВ "КРВ" зобов'язалось оплатити ОСОБА_4 та витрати на його доставку.

У Специфікації до Договору Сторони погодили місце поставки ОСОБА_4: Полтавська обл., Полтавський район, с. Калашники, та строк оплати ОСОБА_4: по факту поставки.

Доставка ОСОБА_4 в с. Калашники Полтавського району Полтавської області здійснювалась через залучення у якості перевізника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (надалі Перевізник) шляхом укладення між позивачем та перевізником Договору-заявки №27/03 від 18.05.2016 року на перевезення автотранспортом (надалі Договір перевезення) та Товарно-транспортної накладної №Р0001650 від 18.05.2016 року (надалі ТТН).

Позивач зазначає, що оскільки вказане у Специфікації №1 до Договору місце поставки є недостатньо конкретизованим (на скільки відомо позивачу зі слів Перевізника), телефоном представники ТОВ "КРВ" повідомили Перевізнику у якості конкретної адреси поставки в селі Калашники - вулицю Лобача, 20А.

Також, позивач вказує, що на виконання умов Договору, 18.05.2016 року через Перевізника ним було поставлено ОСОБА_4 за вказаною ТОВ "КРВ" адресою, проте жодних представників ТОВ "КРВ" для прийняття ОСОБА_4 за цією адресою не виявилось. Натомість для приймання ОСОБА_4 з'явились представники ОСОБА_2 підприємства "Імені Каалашника", які стверджували, що ОСОБА_4 належить відповідачу, оскільки, начебто, ним оплачено вартість ОСОБА_4 ТОВ "КРВ".

ТОВ "КРВ" ОСОБА_4 у позивача не прийняло, вартість ОСОБА_4 не оплатило, право власності на ОСОБА_4 ТОВ "КРВ" не отримало, позивач як законний власник такого ОСОБА_4 вирішив повернути ОСОБА_4 на свій склад.

На вимогу слідчого СВ Полтавського РВП позивач змушений був передати товар на відповідальне зберігання відповідачу, про що представником позивача ОСОБА_3 та представником відповідача ОСОБА_6 було складено акт відповідального зберігання від 19.05.2016 року, а товар було поміщено в приміщення, розміщене на території відповідача (Комору), яке було зачинене та опечатане.

01.06.2016 року відповідач отримав довідку №Б-309 від 01.06.2016 року (т.1, а.с. 14), видану Слідчим відділом Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, відповідно до якої СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області не заперечуватиме проти зняття вказаної печаті та відкриття комори №5, в разі присутності представників як ТОВ "Агросток Україна" та і представників ПП "Імені Калашника", із складанням відповідного документу (акту, довідки) про відкриття й зняття печаті.

Позивач зазначає, що з вказаною довідкою представники позивача 02.06.2016 року з'явились до відповідача (Полтавська обл., Полтавський район, село Калашники, вул. Лобача, 20А), з вимогою відкрити Комору та повернути у власність позивача належний йому на праві власності ОСОБА_4, проте відповідач відмовився повертати ОСОБА_4.

Позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 185 від 22.06.2016 р., у якій обґрунтовував законність своїх прав на ОСОБА_4 та вимагав від відповідача негайно повернути його.

На підтвердження права власності на вказаний ОСОБА_4 позивачем надано наступні документи: договір поставки №ДГ-АМС009095 від 10.12.2015 року, укладений між позивачем та ТОВ "НФ ТРЕЙДІНГ Україна", на підставі якого позивач придбав у власність ОСОБА_4; рахунок-фактуру № СФ-002798 від 10.12.2015 року та платіжні доручення №№449, 450 від 17.12.2015 року, які підтверджують факт оплати позивачем придбаного у ТОВ "НФ ТРЕЙДІНГ Україна" ОСОБА_4; лист позивача за вих. №АС-039 від 18.01.2016 року, адресований ТОВ "НФ ТРЕЙДІНГ Україна", у якому позивач вказує адреси відвантаження придбаної аміачної селітри, в т.ч. і ОСОБА_4 (на склад в м. Конотоп Південно-західної залізниці); видаткові накладні №РН-00229017 від 29.02.2016 року та № РН-0301015 від 01.03.2016 року, які підтверджують факт поставки та передачі ОСОБА_4 у власність позивача в м. Конотоп; договір №29/12-15 оренди нежитлового приміщення від 26.12.2015 року, укладений між позивачем та ТОВ "ІНТЕРС", що підтверджує наявність складських площ позивача в м. Конотоп Сумської області, на яких зберігався ОСОБА_4 до поставки в с. Калашники Полтавського району Полтавської області; договір-заявку №27/03 від 18.05.2016 року та товарно-транспортну накладну №Р0001650 від 18.05.2016 року, між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, які підтверджують факт перевезення ОСОБА_4 обсягом 20 тон зі складу позивача у м. Конотоп Сумської області до с. Калашники Полтавського району Полтавської області вантажоодержувачу ТОВ "КРВ"; накладну №06/251 від 18.05.2016 року, підписану фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, яка підтверджує факт відвантаження ОСОБА_4 Перевізнику зі складу позивача.

Факт відсутності у відповідача ОСОБА_4 підтверджується листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області від 22.08.2016 року за вих. №04-7338/08.05, у якому вказано, що у період з 17 по 18 серпня 2016 року Полтавським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України в Полтавській області було проведено планову перевірку відповідача та встановлено, що зберігання 20 тон аміачної селітри у селі Калашники Полтавського району Полтавської області не здійснюється; відповідно до письмових пояснень, наданих головним бухгалтером ПП "Імені Калашника" ОСОБА_8, 20 тон аміачної селітри були використані у липні 2016 року при виконанні агротехнічних заходів по підживленню сільськогосподарських культур.

Також, Слідчим управлінням ГУ НП України в Полтавській області за заявою відповідача щодо незаконного привласнення позивачем товару та його подальшої розтрати здійснюється кримінальне провадження №0000755.

В рамках вказаного кримінального провадження судовим експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_9 Міністерства юстиції України було проведено судову економічну експертизу та надано відповідний Висновок №1032 від 25.10.2016 року, згідно якого ПП "Імені Калашника", завдано збитків у сумі 132 500, 00 грн.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 155 000,40 грн. матеріальної шкоди у розмірі вартості втраченого майна (20 тонн аміачної селітри, розфасованої в 400 поліпропіленових мішків по 50 кг).

02.02.2017 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до припису частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, встановлених законом.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, як вже зазначалось, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросток Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРВ" було укладено Договір поставки мінеральних добрив №205-АС від 18.05.2016 року.

У Специфікації до договору сторони погодили місце поставки ОСОБА_4: Полтавська обл., Полтавський район, с. Калашники, та строк оплати товару: по факту поставки.

18.05.2016 року через перевізника ОСОБА_4 було поставлено за вказаною ТОВ "КРВ" адресою, проте жодних представників ТОВ "КРВ" для прийняття ОСОБА_4 не з'явилось.

Натомість, працівники відповідача почали активно перешкоджати виїзду транспорту і викликали поліцію, заявивши що саме відповідач є власником товару.

На вимогу слідчого СВ Полтавського РВП товар було поміщено в приміщення, розміщене на території відповідача (Комору), яке було зачинене та опечатане.

Між представником позивача ОСОБА_3 та представником відповідача ОСОБА_6 було складено акт відповідального зберігання від 19.05.2016 року.

Апелянт, обґрунтовуючи свою правову позицію зазначає про те, що вказаний товар було придбано на підставі укладеного між ТОВ "КРВ" та ПП "Імені Калашника" договору та оплачено на підставі рахунку №67 від 17.05.2016 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що договір поставки №205-АС від 18.05.2016 року, за яким позивач мав поставити та передати у власність іншій особі товар, був укладений виключно з ТОВ "КРВ" як покупцем.

Колегія суддів зазначає, що саме ТОВ "КРВ" згідно вказаного Договору мало прийняти доставлений через перевізника ФОП ОСОБА_5 товар, про що свідчить Товарно-транспортна накладна №Р0001650 від 18.05.2016 року, у якій ТОВ "КРВ" безпосередньо вказане як вантажоодержувач.

Не зважаючи на складений акт, неодноразові претензії з боку позивача, відсутність договірних відносин між сторонами, відповідачем було використано товар в процесі його господарської діяльності.

Факт використання селітри аміачної в кількості 20 тон, відповідачем не заперечується.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували право власності відповідача на вказаний товар (видаткові накладні, акти приймання-передачі тощо) та право використання вказаного товару.

Виходячи із приписів статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Таким чином, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

В матеріалах справи міститься Акт відповідального зберігання від 19.05.2016 року відповідно до якого: ТОВ "Агросток Україна", а саме представник ОСОБА_10, уклав з ПП "Імені Калашника", в особі представника - заступника директора ОСОБА_6, акт про передачу на відповідальне зберігання селітри аміачної у кількості 20 (двадцять) тон, 400 (чотириста) мішків, розфасованої в поліпропіленові мішки з вкладишем. ПП "Імені Калашника" зобов'язується створити належні умови для зберігання".

Вказаний акт містить підписи сторін та скріплений їх печатками.

Разом з тим, відповідно до Висновку судового експерту Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_9 Міністерства юстиції України №1032 від 25.10.2016 року ТОВ "Агросток Україна" внаслідок нестачі селітри аміачної, що знаходилась на відповідальному зберіганні у ПП "Імені Калашника", завдано збитків у сумі 132 500, 00 грн.

Заперечення апелянта стосовно того, що він використав селітру аміачну , яка була поставлена самостійно позивачем на його адресу є необґрунтованими, оскільки останнім не надано жодних бухгалтерських документів (довіреність на отримання товару, накладна та ін.) на підтвердження отримання товару від ТОВ КРВ, а тому, відповідач не мав права на розпорядження ОСОБА_4.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині вартості товару в розмірі 132500,00 грн.

Щодо стягнення збитків в розмірі 22 500,40 грн., місцевий господарський суд вірно вказав на те, що позивачем такі збитки не обґрунтовані.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Не приймаються, також, до уваги посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки предмет спору у даній господарській справі та у цивільному позові, що заявлений позивачем в рамках кримінальної справи є тотожними, що виключає розгляд даної справи та ухвалення відповідного процесуального рішення.

Так, в обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23 листопада 2016 року, якою було накладено арешт на грошові кошти ПП "Імені Калашника" в розмірі 132 500,00 грн., які знаходяться на рахунках у банківських установах.

В рамках зазначеної кримінальної справи №0000755, позивачем було також подано цивільний позов про стягнення з ПП "Імені Калашника" на користь ТОВ "Агросток Україна" матеріальної шкоди в сумі 132 500,00 грн.

Наявність обставин, зазначених у пункті 2 частини першої статті 81 ГПК, має доводитися заінтересованою стороною, зокрема, шляхом подання належним чином завіреної копії ухвали суду про порушення провадження у справі зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Також, наявність кримінального провадження стосовно посадових осіб відповідача, а також накладення арешту на кошти відповідача з метою забезпечення цивільного позову по кримінальній справі, не може бути підставою для залишення позову без розгляду, оскільки предметом позову у даній справі є господарський спір про відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок використання відповідачем товару, прийнятого на зберігання.

Окрім того, недоречними є твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Так, у вказаному клопотанні про витребування доказів відповідач просив витребувати у Харківського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" інформацію щодо отримання ТОВ "КРВ" грошових коштів в сумі 136 020,00 грн., згідно платіжного доручення №856 від 19 травня 2016 року на рахунок №8697, що відкритий у Харківське ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", код банку 351533, у формі виписки по даному рахунку чи відповідного документу щодо зарахування коштів.

Апелянт зазначає, що його заперечення ґрунтуються, в тому числі на сплаті останнім коштів в рахунок оплати поставленого товару - аміачної селітри в кількості 20 тон, згідно платіжного доручення №856 від 19 травня 2016 року в сумі 136020,00 грн. на рахунок ТОВ "КРВ".

Отже, з метою підтвердження зазначеної обставини та надання додаткових доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, в частині спростування висновків позивача щодо безпідставного отримання та використання селітри, існує необхідність витребування у банківської установи через яку здійснювалось зарахування коштів, доказів зарахування коштів в сумі 136 020,00 грн.

Приписами статті 38 Господарського процесуального кодексу України сторона, яка порушує клопотання перед господарським судом про витребування доказів, повинна докладно зазначити: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, у звязку з тим, що предметом спору у даній справі є відшкодування збитків нанесених привласненням та безпідставним використанням товару, який належав ТОВ "Агросток-Україна", а не належне виконання умов договору укладеного між ТОВ "КРВ" та ПП "Імені Калашника".

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді судового рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємство "Імені Калашника", Полтавська область слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства "Імені Калашника", Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2017р. у справі №917/1651/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 12.06.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.