КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 910/23176/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Нікіташ С.П. - представник за довіреністю від 09.02.2016 року;

від відповідача: Гогітідзе Г.Н. - представник за довіреністю від 28.04.2017 року;

Толкачов Д.І. - представник за довіреністю від 28.04.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Парк Туризм Сервісез»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року

у справі № 910/23176/16 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Парк Туризм Сервісез»

до Дочірнього підприємства «Промотекс Сервіс»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Роял Парк Туризм Сервісез» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін АП!» про визнання недійсним контракту № 37/03/н від 31.03.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що президент ТОВ "Роял Парк Туризм Сервісез" не надавав мр. Toni d'Souza повноважень та розпоряджень щодо підписання контракту № 37/03/н. Крім цього, позивач зазначає, що мр. Toni d'Souza спірний правочин не підписував, що, зокрема, підтверджується висновком Київської незалежної судово-експертної установи № 2060 від 16.12.2016, у зв'язку з чим вказаний контракт підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо отримання ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» коштів у сумі 569 000, 00 дол. США в рахунок виконання контракту № 37/03/н від 31.03.2014 року, оскільки вказані кошти були перераховані на виконання договорів про туристичні послуги від 07.02.2011 року та від 18.02.2014 року.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Парк Туризм Сервісез» по справі № 910/23176/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Парк Туризм Сервісез" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю. та призначено до розгляду на 25.04.2017 року.

У судовому засіданні 25.04.2017 року оголошено перерву в розгляді справи до 16.05.2017 року.

У судовому засіданні 16.05.2017 року представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарг, надав пояснення по суті спору.

Крім того, представники позивача подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів задовольнила клопотання позивача про продовження строку розгляду спору.

У судовому засіданні 16.05.2017 року оголошена перерва до 23.05.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.05.2017 року надав додаткові пояснення по справі. Крім того, представник відповідача зазначив, що змінив найменування на ДП «Промотекс Сервіс» в підтвердження чого подав витяг з ЄДРПОУ станом на 16.05.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року змінено найменування відповідача з Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін АП!» на Дочірнє підприємство «Промотекс Сервіс».

У судовому засіданні 23.05.2017 року оголошено перерву до 29.05.2017 року.

Представники сторін у судовому засіданні 29.05.2017 року підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роял Парк Туризм Сервісез» (Royal Park Tourism Services L.L.C.) (надалі - фірма, позивач) та Дочірнім підприємством «А.Е.Т. Джоін АП!» (надалі - туроператор, відповідач) було укладено контракт № 37/03/н (надалі - контракт).

Відповідно до п.1.1. контракту, предметом даного контракту є співробітництво в області міжнародного туризму - приймання туристів, а саме, проживання в готелях, екскурсії, послуги трансферу в ОАЕ.

Згідно з п. 1.2. контракту, при здійсненні даної діяльності сторони керуються діючим законодавством України.

У п. 1.3. контракту визначено, що сторони не можуть передавати свої права та обов'язки, які випливають із даного контракту, третім особам без письмової згоди на це іншої сторони.

Згідно з п. 2.1. контракту туроператор заохочує групу туристів і індивідуальних туристів в Україні для відправлення В ОАЕ з метою туризму.

Фірма забезпечує сервіс для туристів, які направлені туроператором, у відповідності до заявок. (п. 2.2 контракту).

Основою для прийняття, розміщення та обслуговування туристів, являється підтвердження фірмою заявок туроператора на бронювання послуг та ваучер на обслуговування (п. 3.1. контракту).

Відповідно до п. 3.2. контракту фірма зобов'язується провести у ваучері відповідні відмітки про фактично наданні туристам послуги до їх відбуття.

Відповідно до п. 11.1 контракту, даний контракт вступає в силу з моменту його укладення сторонами і діє протягом 5 років з даки укладення.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначає, що президент ТОВ «Роял Парк Туризм Сервісез» не надавав мр. Toni d'Souza повноважень та розпоряджень щодо підписання контракту № 37/03/н. Крім цього, позивач зазначає, що мр. Toni d'Souza спірний правочин не підписував. Зазначене зокрема, підтверджується висновком Київської незалежної судово-експертної установи № 2060 від 16.12.2016, у зв'язку з чим вказаний контракт підлягає визнанню недійним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) і згідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання Сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Згідно з приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці докази оцінюються судом на основі всебічності, повноти й об'єктивності усіх обставин справи у своїй сукупності відповідно до положень ст. 43 ГПК України.

У п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов контракту відповідачем як туроператором було оплачені отримані від позивача послуги на суму 569 000, 00 дол. США, що підтверджується довідкою АБ "Південний" від № 193-36598 від 07.07.2016, належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи. Зокрема, у вказаній довідці зазначається, що "згідно з контракту № 37/03/н від 31.03.2014 з Royal Park Tourism Services L.L.C (ОАЕ) перераховано кошти…".

Отже, матеріалами справи підтверджується факт прийняття протягом квітня - грудня 2014 року позивачем грошових коштів саме за контрактом № 37/03/н від 31.03.2014. Доказів, повернення вказаних коштів та/або звернення позивача до відповідача з вимогами щодо невірного призначення платежів матеріали справи не містять.

Водночас, позивач зазначає, що спірний контракт не виконувався, а кошти перераховувались на рахунок відповідача за виконання укладених між сторонами угод про туристичні послуги від 07.02.2011 року та від 18.02.2014 року, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017 року у справі № 910/8887/16.

Так, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду справи № 910/8887/16 було стягнення заборгованості згідно угод про туристичні послуги від 07.02.2011 року та від 18.02.2014 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, в даній справі не розглядалось питання щодо наявності або відсутності між сторонами відносин за іншими договорами.

Крім того, у вказаному рішенні жодним чином не досліджувався факт перерахування позивачем відповідачу коштів у сумі 569 000, 00 дол. США з призначенням платежу «згідно контракту № 37/03/н від 31.03.2014 з Royal Park Tourism Services L.L.C (ОАЕ)», що підтверджується довідкою АБ "Південний" від № 193-36598 від 07.07.2016 року.

Твердження позивача про необізнаність призначення платежів саме за спірним контрактом жодним чином не доведено, та спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Враховуючи, докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що сторонами прийнято до виконання спірний правочин.

Відносно наявного у матеріалах справи висновку Київської незалежної судово-експертної установи № 2060 від 16.12.2016, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається із тексту висновку Київської незалежної судово-експертної установи № 2060 від 16.12.2016 на дослідження підписів від імені мр. Toni d'Souza надано "електрофотокопію контракту № 37/03/н від 31.03.2014" .

В той час, як п. 3.5. Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) та зареєстрованої Міністерством юстиції України 02.01.2013 р. за № 1/22533, визначено, коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім об'єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Крім цього, в тексті висновку відсутня інформація про відібрання вільних зразків підпису мр. Toni d'Souza.

За таких обставин колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про критичну оцінку наданого позивачем висновку Київської незалежної судово-експертної установи № 2060 від 16.12.2016.

Беручи до уваги викладене, враховуючи наявність доказів, які свідчать про виконання сторонами контракту № 34/03/н від 31.03.2014 року, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року у справі № 910/23176/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Парк Туризм Сервісез» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року у справі № 910/23176/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/23176/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко