РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017Справа №910/12195/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації,

2) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача

Приватне сільськогосподарське підприємство «Альфа-Агро»

про визнання припиненим зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими договорів та зобов'язання вчинити дії

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача-1: Таболін О.С. (представник за довіреністю);

Шутов О.О. (представник за довіреністю);

від відповідача-2: Таболін О.С. (представник за довіреністю);

Шутов О.О. (представник за довіреністю);

третя особа: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство відокремлена садиба «Антоніна» (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (надалі також - «Відповідач») про визнання припиненим зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими договорів та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.09.2011 між Публічними акціонерним товариством «Кредитпромбанком» (далі - банк) та Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» (далі - позичальник) укладено кредитний договір №04.1/12/11-КЛТ, умовами якого передбачено, що цим договором встановлюються процедура та умови: надання банком в майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 800 000 грн., повернення позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання сторін, що виникнуть при наданні банком кредитів. Як зазначає Позивач, рішенням господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 року у справі № 923/1355/15 відмовлено у задоволенні позову та встановлено відсутність заборгованості Господарства перед Банком; оскільки позивач повністю виконав зобов'язання з Додаткового договору, то іпотека та застава, на думку позивача, є припиненими. За таких підстав, просить Суд визнати припиненим зобов'язання за кредитним договором від 01.09.2011 №04.1/12/11-КЛТ, укладеним Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та Фермерським господарством Відокремлена садиба "Антоніна", а також за додатковим договором від 10.06.2014 №6 до Кредитного договору від 01.09.2011, укладеним публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Фермерським господарством Відокремлена садиба "Антоніна"; визнати припиненими: договір про внесення змін від 10.06.2014 №1 до іпотечного договору від 01.09.2011 №13/12/І01/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом Горностаївського районного нотаріального округу Херсонської області Бабець С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №793; договір від 10.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до договору застави від 01.09.2011 №13/12/302/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом за реєстровим №792; та договір від 17.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до договору застави від 01.09.2011 №13/12/301/11-КЛТ, посвідчений 01.09.2011 приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. (далі - Нотаріус Ткаченко С.А.) за реєстровим №1734; скасувати заборону відчуження нерухомого майна, наданого у забезпечення зобов'язань Господарства перед Банком за Кредитним договором від 01.09.2011; договором про внесення змін від 10.06.2014 №1 до Іпотечного договору від 01.09.2011, посвідченого нотаріусом Бабець С.В. за №793, а саме: Цілісний майновий комплекс будівель та споруд, пункт хімізації, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, с/рада Козаче-Лагерська, Цілісний майновий комплекс складається з: складу (літ. А), загальною площею 1079,4 кв.м., побутової будівлі (літ.Б), загальною площею 246,4 кв.м., огорожі та споруди (№1-6), теплиці (літ. В), житловий будинок, тераса (літ Г, г) загальною площею 35,5 кв.м., вагова, навіси (Д, д, д1), загальною площею 11,5 кв.м., ангару (літ Е), загальною площею 897,0 кв.м., критого току (літ Ж), свинарнику (літ 3), загальною площею 644,2 кв.м., та належить Господарству на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САС905572 виданого 29.08.2011 виконкомом Козачелагерської с/ради на підставі рішення від 26.08.2011 №30, та зареєстрованого комунальним підприємством "Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради 29.08.2011 у реєстраційній книзі №1 за реєстраційним 22005437 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.05.2014 за 5793432; зобов'язати Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. зняти заборону з рухомого майна Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна», внесену до державного реєстру обтяжень рухомого майна у зв'язку з укладанням договору від 10.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до Договору застави №13/12/302/11-КЛТ, посвідченого Нотаріусом Бабець С.В. 01.09.2011 за №792; зобов'язати Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. зняти заборону по рухомому майну приватного сільськогосподарського підприємства "Альфа-Агро", внесену до державного реєстру обтяжень рухомого майна у зв'язку з укладанням договору від 17.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до Договору застави №13/12/301/11-КЛТ, посвідченого Нотаріусом Ткаченко С.А. за №1734, шляхом подання заяви про припинення обтяження і подальше вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2016 (суддя Марченко О.В..) у справі № 910/12195/16 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Коротун О.М., суддя Майданевич А.Г., суддя Гаврилюк О.М.) рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2016 у справі № 910/12195/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Іванова Л., суддя Барицька Т., суддя Гольцова Л.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2016 у справі № 910/12195/16 скасовано. Справу № 910/12195/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 24.03.2017 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/12195/16.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/12195/16 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 року справу №910/12195/16 прийнято до провадження суддею Чинчин О.В., судове засідання призначено на 12.04.2017 року.

06.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції, в якому просив Суд забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про участь у справі в режимі відео конференції.

12.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідачів надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 27.03.2017 року.

12.04.2017 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представники позивача та третьої особи вимоги ухвали суду від 27.03.2017 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року відкладено розгляд справи на 10.05.2017 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

05.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідачів надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву.

10.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду спору.

10.05.2017 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідачів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду від 27.03.2017 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 27.03.2017 року.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Відповідачів в частині відкладення розгляду справи та, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідачів про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідачів:

- надати документально підтверджені письмові пояснення щодо наявності у Фермерського господарства Відокремлена садиба "Антоніна" заборгованості за Кредитним договором №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2012 року (з урахуванням додаткового договору до Кредитного договору) станом на час розгляду справи та, у разі наявності, надати детальний обґрунтований розрахунок такої заборгованості із сплати пені та штрафів;

- надати інформацію з посиланням на належні докази щодо розгляду листа Фермерського господарства Відокремлена садиба "Антоніна" №20 від 25.04.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 24.05.2017 року, у зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

24.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідачів надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

В судовому засіданні 24 травня 2017 року представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представники Позивача та Третьої особи не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 10.05.2017 року та поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 18.05.2017 року уповноваженій особі підприємства Третьої особи ухвали суду від 10.05.2017 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач та Третя особа про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Третя особа були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 травня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 року між Публічними акціонерним товариством «Кредитпромбанком» (далі - банк) та Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» (далі - позичальник) укладено кредитний договір №04.1/12/11-КЛТ, умовами якого передбачено, що цим договором встановлюються процедура та умови: надання банком в майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 800 000 грн., повернення позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання сторін, що виникнуть при наданні банком кредитів.

Відповідно до п. 2.1 договору, банк надає позичальнику кредити на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Позичальник зобов'язаний, зокрема: повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, визначені відповідними додатковими угодами, але у будь-якому випадку не пізніше 29.08.2014 зі своїх поточних рахунків на рахунки Кредитпромбанку, що вказані у додаткових угодах. Датою погашення заборгованості вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки Кредитпромбанку, що вказані у додаткових угодах. У разі несвоєчасного повернення кредитів, з наступного дня за датою, яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена підпунктом 3.4.8 пункту 3.4 Кредитного договору від 01.09.2011 на суму простроченого платежу; щоквартально надавати Кредитпромбанку фінансову звітність, а саме: баланс (форма № 1), звіт про фінансові результати (форма № 2), звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма 1-Б) в строки, встановлені для надання відповідної звітності в державні органи, інформацію про надходження на поточні рахунки та заборгованості за кредитами в інших банках, а також на вимогу Кредитпромбанку іншу звітність, розшифровку окремих статей балансу та звіт про використання кредитів. Інформацію про надходження на поточні рахунки та заборгованості за кредитами в інших банках надати Кредитпромбанку за період з 01.09.2011 по 30.09.2011; у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами сплатити Кредитпромбанку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами (підпункти 3.4.4, 3.4.5, 3.4.8 пункту 3.4 договору).

Згідно з п. 4.1. договору усі вимоги банку до позичальника, що виникнуть у майбутньому за кредитним договором та додатковими угодами, укладеними в рамках кредитного договору, забезпечуються заставою майна та майнових прав, що належать позичальнику та третім особам, за укладеними договорами застави.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що основним забезпеченням повернення кредитів, сплати процентів та пені є застава позичальником сільськогосподарської техніки згідно з договором застави № 13/12/302/11-КЛТ, майнове поручительство Підприємства із заставою сільськогосподарської техніки згідно із Договором застави № 13/12/301/11-КЛТ, іпотека позичальником цілісного майнового комплексу нежитлових будівель та споруд, пункт хімізації, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, с/рада Козаче-Лагерська згідно з Іпотечним договором.

Даний договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення позичальником кредитів, процентів за користування ними, а за наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплати процентів. (п.5.1 Договору)

10.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - кредитор), який згідно із договором купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» на користь АТ «Дельта Банку», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. 27.09.2013 за реєстровим № 2466, прийняв від ПАТ «Кредитпромбанку» право вимоги за Кредитним договором від 01.09.2011 (став кредитором за зобов'язанням), та Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» (далі - позичальник) було укладено Додатковий договір № 6 до кредитного договору №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за Додатковим договором.

Надання кредиту здійснюється у сумі 800 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 09.06.2015 включно на умовах, визначених Додатковим договором (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 Додаткового договору);

Повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту рівними частинами в останній день кожного місяця в сумі 66 666, 67 грн., починаючи з 30.07.2014 та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом, визначеним у підпункті 1.1.1 пункту 1.1 Додаткового договору. Останній платіж в рахунок погашення кредиту сплачується в розмірі фактичного залишку заборгованості за кредитом (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 Додаткового договору);

Відповідно до п. 1.3. договору забезпеченням позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за Додатковим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам чинного законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: договір іпотеки цілісного майнового комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, с/рада Козаче-Лагерська, та належить Фермерському господарству Відокремленої садиби «Антоніна»; договір застави обладнання, що належить Господарству; договір застави обладнання, що належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Альфа-Агро».

Позичальник зобов'язаний, зокрема: протягом дії Додаткового договору щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу, наступного за звітним, надавати кредитору належним чином засвідчені копії: бухгалтерського балансу (форма 1); звіту про фінансові результати (форма 2); щороку не пізніше 25 числа другого місяця року, наступного за звітним надавати кредитору належним чином засвідчені: бухгалтерський баланс за рік (форма 1); звіт про фінансові результати за рік (форма 2); в день укладання договору (ів) застави (іпотеки) укласти в акредитованій кредитором страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного в пункті 1.3 Додаткового договору; протягом строку користування кредитом перевести 100 % оборотів по всім поточним рахункам, що відкриті в банківських установах України, на поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора. Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредитору довідки / виписки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник (підпункти 3.3.9, 3.3.10, 3.3.16.2, 3.3.16.3 пункту 3.3 Додаткового договору);

Згідно з п. 4.1. договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту (частини кредиту), визначених Додатковим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені Додатковим договором.

У випадку порушення позичальником вимог підпунктів 3.3.1, 3.3.6 - 3.3.16 пункту 3.3 Додаткового договору позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2 % від суми кредиту, визначеної підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Додаткового договору, за кожний випадок порушення (пункт 4.2 Додаткового договору);

Додатковий договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за Додатковим договором (пункт 8.3 додаткового договору).

З метою забезпечення зобов'язання Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» за Кредитним договором від 01.09.2011 та Додатковим договором були укладені наступні правочини:

1. Іпотечний договір № 13/12/101/11-КЛТ від 01.09.2011, посвідчений приватним нотаріусом Горностаївського районного нотаріального округу Херсонської області Бабець С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 793, за умовами якого іпотекодавець (Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна») з метою забезпечення належного виконання зобов'язання (зобов'язання, що випливають з Кредитного договору від 01.09.2011 та Додаткового договору, а саме: повернення кредиту у сумі 800 000 грн.; сплати процентів; відшкодування витрат, понесених у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки; сплати штрафних санкцій, нарахованих у зв'язку із невиконанням Кредитного договору від 01.09.2011 та Додаткового договору), що випливають з Кредитного договору від 01.09.2011 та Додаткового договору, передає, а іпотекодержатель (банк) приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених Іпотечним договором, належне йому на праві власності нерухоме майно (пункт 2.1 Іпотечного договору);

Іпотека припиняється: виконанням у повному обсязі зобов'язання; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 6.4 Іпотечного договору);

Іпотечний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за Додатковим договором (пункт 10.1 Іпотечного договору).

Відповідно до акту приймання-передачі документів від 01.09.2011 року іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв нижчезазначені оригінали документів, що підтверджують право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, та містять його технічну характеристику:

- Свідоцтво про власності на нерухоме майно від 29.08.2011 серія САС 905572;

- Витяг про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 29.08.2011;

- Технічний паспорт на нерухомість Козачелагерська сільська рада, майновий комплекс Ф.Г.В.С. «Антоніна».

Документи передані в нормальному стані, зовнішніх наявних ушкоджень не мають.

2. Договір застави №13/12/302/11-КЛТ від 01.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Горностаївського районного нотаріального округу Херсонської області Бабець С.В., зареєстрований в реєстрі за № 791, за умовами якого заставодавець (позивач) передав у заставу заставодавцю (банку) обладнання для забезпечення зобов'язань за Додатковим договором, у тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів і штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.2. договору право застави припиняється: у випадку припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; у випадку реалізації предмета застави; у випадку набуття заставодержателем права власності на предмет застави; у випадку виконання заставодавцем своїх зобов'язань за Додатковим договором, а також додатковими договорами до нього належним чином та в повному обсязі; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Договір застави набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до виконання зобов'язань, забезпечених заставою, належним чином та в повному обсязі (пункт 6.10 договору).

3. Договір застави №13/12/301/11-КЛТ від 01.09.2011, за умовами якого заставодавець (позивач) передав у заставу заставодавцю (банку) обладнання для забезпечення зобов'язань за Додатковим договором, у тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів і штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.2. договору право застави припиняється: у випадку припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; у випадку реалізації предмета застави; у випадку набуття заставодержателем права власності на предмет застави; у випадку виконання позичальником та/або заставодавцем зобов'язань за Додатковим договором, а також додатковими договорами до нього належним чином та в повному обсязі; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Договір застави набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до виконання зобов'язань, забезпечених заставою належним чином та в повному обсязі ( пункт 6.10 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» своїх зобов'язань за кредитним договором №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування останнім, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 року у справі № 923/1355/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Під час провадження у справі № 910/12195/16, Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» платіжними дорученнями від 14.08.2015 року № 96 на суму 524 518 грн. 07 коп. та № 95 від 13.08.2015 на суму 500 000 грн. 00 коп. сплатило Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року у розмірі 1 024 518, 07 грн.

Листом Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» № 1151 від 05.02.2016, яким Відповідач надав відповідь на лист позивача № 2 від 27.01.2016 року, повідомило, що Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» зобов'язання за кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 у повному обсязі не виконало та станом на 02.02.2016 року наявна заборгованість у розмірі 311 225, 94 грн., що складається з: 95 225, 94 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 216 000, 00 грн. - штраф за несвоєчасне виконання п.п. 3.3.9, 3.3.16.2, 3.3.16.3, 5.2. та 5.6. кредитного договору, а тому у Відповідача відсутні правові підставі для задоволення прохання Позивача щодо повернення оригіналів правоустановчих документів на предмет іпотеки, який передано банку з забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011.

В свою чергу, листом № 11 від 04.04.2016 року Позивач звернувся до Відповідача, в якому просив Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» невідкладно виконати дії щодо зняття обтяжень та заборон на відчуження нерухомого та рухомого майна Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» та ПСП «Альфа-Агро», а також припинити незаконне утримання ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючих документів на цілісний майновий комплекс будівель і споруд, пункт хімізації та невідкладного їх повернення Фермерському господарству Відокремлена садиба «Антоніна», яка отримана відповідачем 07.04.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач посилається на те, що зобов'язання за кредитним договором припинені у зв'язку із повним погашенням боргу з кредиту та штрафних санкцій, що встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 у справу №923/1355/15, а тому наявні підстави для визнання припиненими зобов'язань за Кредитним договором від 01.09.2011 та Додатковим договором; визнання припиненими Іпотечного договору, Договору застави №13/12/302/11-КЛТ та Договору застави №13/12/301/11-КЛТ. За таких підстав, просить Суд визнати припиненим зобов'язання за кредитним договором від 01.09.2011 №04.1/12/11-КЛТ, укладеним Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та Фермерським господарством Відокремлена садиба "Антоніна", а також за додатковим договором від 10.06.2014 №6 до Кредитного договору від 01.09.2011, укладеним публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Фермерським господарством Відокремлена садиба "Антоніна"; визнати припиненими: договір про внесення змін від 10.06.2014 №1 до іпотечного договору від 01.09.2011 №13/12/І01/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом Горностаївського районного нотаріального округу Херсонської області Бабець С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №793; договір від 10.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до договору застави від 01.09.2011 №13/12/302/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом за реєстровим №792; та договір від 17.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до договору застави від 01.09.2011 №13/12/301/11-КЛТ, посвідчений 01.09.2011 приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. (далі - Нотаріус Ткаченко С.А.) за реєстровим №1734; скасувати заборону відчуження нерухомого майна, наданого у забезпечення зобов'язань Господарства перед Банком за Кредитним договором від 01.09.2011; договором про внесення змін від 10.06.2014 №1 до Іпотечного договору від 01.09.2011, посвідченого нотаріусом Бабець С.В. за №793, а саме: Цілісний майновий комплекс будівель та споруд, пункт хімізації, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, с/рада Козаче-Лагерська, Цілісний майновий комплекс складається з: складу (літ. А), загальною площею 1079,4 кв.м., побутової будівлі (літ.Б), загальною площею 246,4 кв.м., огорожі та споруди (№1-6), теплиці (літ. В), житловий будинок, тераса (літ Г, г) загальною площею 35,5 кв.м., вагова, навіси (Д, д, д1), загальною площею 11,5 кв.м., ангару (літ Е), загальною площею 897,0 кв.м., критого току (літ Ж), свинарнику (літ 3), загальною площею 644,2 кв.м., та належить Господарству на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САС905572 виданого 29.08.2011 виконкомом Козачелагерської с/ради на підставі рішення від 26.08.2011 №30, та зареєстрованого комунальним підприємством "Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради 29.08.2011 у реєстраційній книзі №1 за реєстраційним 22005437 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.05.2014 за 5793432; зобов'язати Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. зняти заборону з рухомого майна Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна», внесену до державного реєстру обтяжень рухомого майна у зв'язку з укладанням договору від 10.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до Договору застави №13/12/302/11-КЛТ, посвідченого Нотаріусом Бабець С.В. 01.09.2011 за №792; зобов'язати Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. зняти заборону по рухомому майну приватного сільськогосподарського підприємства "Альфа-Агро", внесену до державного реєстру обтяжень рухомого майна у зв'язку з укладанням договору від 17.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до Договору застави №13/12/301/11-КЛТ, посвідченого Нотаріусом Ткаченко С.А. за №1734, шляхом подання заяви про припинення обтяження і подальше вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, у зв'язку з неналежним виконанням Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» своїх зобов'язань за кредитним договором №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 року у справі № 923/1355/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Так, у рішенні Господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 року у справі № 923/1355/15, встановлено, що Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» умови кредитного договору №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 належним чином не виконало, про що неодноразово повідомлялося, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим за Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» станом на 22.06.2015 наявна заборгованість у сумі 1 024 518, 07 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом, в т.ч. - 779 422, 00 грн.: за строковим кредитом - 0, 00 грн.; за простроченим кредитом - 779 422, 00 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 135 949, 93 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 7 876, 77 грн.; сума заборгованості по процентам в т.ч. - 89 668, 09 грн.: за строковим кредитом - 0, 00 грн.; за простроченим кредитом - 89 668, 09 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення процентів - 11 013, 53 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 587, 75 грн.

Під час провадження у справі № 910/12195/16, Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» платіжними дорученнями від 14.08.2015 року № 96 на суму 524 518 грн. 07 коп. та № 95 від 13.08.2015 року на суму 500 000 грн. 00 коп. сплатив Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 у розмірі 1 024 518, 07 грн.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 року по справі № 923/1355/15 на підставі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Таким чином, судове рішення у справі № 923/1355/15 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт неналежного виконання Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» умов кредитного договору №04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року підтверджено рішенням господарського суду Херсонської області від 02.09.2015 року у справі №923/1355/15, яке набрало законної сили.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» зазначає, що оскільки останнім сплачено Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року у сумі 1 024 518, 07 грн., а тому дії відповідача по незаконному утриманню в іпотеці та заставі майна, що є предметом договору іпотеки та договору застави є посяганням на права та законні інтереси позивача щодо вільного користування та розпорядження майном, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання припиненими зобов'язань за Кредитним договором від 01.09.2011 року та Додатковим договором; визнання припиненими Іпотечного договору, Договору застави №13/12/302/11-КЛТ та Договору застави №13/12/301/11-КЛТ; скасування заборони відчужувати нерухоме майно; зобов'язання Банку зняти заборони на відчуження.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про заставу», заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Листом Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» № 1151 від 05.02.2016, яким Відповідач надав відповідь на лист позивача № 2 від 27.01.2016 року, повідомило, що Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» зобов'язання за кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 у повному обсязі не виконало та станом на 02.02.2016 року наявна заборгованість у розмірі 311 225, 94 грн., що складається з: 95 225, 94 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 216 000, 00 грн. - штраф за несвоєчасне виконання п.п. 3.3.9, 3.3.16.2, 3.3.16.3, 5.2. та 5.6. кредитного договору, а тому у Відповідача відсутні правові підставі для задоволення прохання Позивача щодо повернення оригіналів правоустановчих документів на предмет іпотеки, який передано банку з забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011.

Таким чином, Відповідачем нараховано Позивачу пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 95 225 грн. 94 коп.. за період з 22.06.2015 року (дата, по яку були нараховані штрафні санкції при поданні позову зі справи № 923/1355/15) по 14.08.2015 року (фактичне погашення заборгованості з кредиту та процентів).

Крім того, Банком було нараховано 216 000 грн. штрафу за неналежне виконання Позивачем умов Додаткового договору, а саме:

- 80 000, 00 грн. штрафу за невиконання підпункту 3.3.9 пункту 3.3 Додаткового договору (неподання Банку бухгалтерського балансу та звіту про фінансові результати, починаючи з ІІ кварталу 2014 року по ІІ квартал 2015 року);

- 80 000, 00 грн. штрафу за невиконання підпункту 3.3.16.3 пункту 3.3 Додаткового договору (не проведення 100 % оборотів по всім поточним рахункам позичальника на рахунки відкриті у Банку);

- 56 000, 00 грн. штрафу за невиконання підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 Додаткового договору (починаючи з 11.06.2014 Господарство припинило страхування предмета іпотеки).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2017 року Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна» звернулось з листом №20 до Відповідача, в якому просило повернути оригінали правовстановлюючих документи на предмет іпотеки за кредитним договором, надати документи на зняття обтяжень за договорами іпотеки та застави.

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» листом №4113 від 24.05.2017 року повідомило, що вирішення питання від звільнення від сплати штрафних санкцій на разі неможливе, в той же час зазначило, що банк готовий повторно розглянути питання щодо зменшення обсягу штрафних санкцій.

Судом встановлено, що станом на 22.05.2017 року заборгованість Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за Кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року становить 255 225 грн. 94 коп., з яких: пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 95 225 грн. 94 коп., штраф - 160 000 грн. 00 коп., що підтверджується детальним розрахунком Відповідача.

Позичальник зобов'язаний, зокрема: протягом дії Додаткового договору щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу, наступного за звітним, надавати кредитору належним чином засвідчені копії: бухгалтерського балансу (форма 1); звіту про фінансові результати (форма 2); щороку не пізніше 25 числа другого місяця року, наступного за звітним надавати кредитору належним чином засвідчені: бухгалтерський баланс за рік (форма 1); звіт про фінансові результати за рік (форма 2); в день укладання договору (ів) застави (іпотеки) укласти в акредитованій кредитором страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного в пункті 1.3 Додаткового договору; протягом строку користування кредитом перевести 100 % оборотів по всім поточним рахункам, що відкриті в банківських установах України, на поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора. Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредитору довідки / виписки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник (підпункти 3.3.9, 3.3.10, 3.3.16.2, 3.3.16.3 пункту 3.3 Додаткового договору);

Згідно з п. 4.1. договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту (частини кредиту), визначених Додатковим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені Додатковим договором.

У випадку порушення позичальником вимог підпунктів 3.3.1, 3.3.6 - 3.3.16 пункту 3.3 Додаткового договору позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2 % від суми кредиту, визначеної підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Додаткового договору, за кожний випадок порушення (пункт 4.2 Додаткового договору);

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження оплати Фермерським господарством Відокремлена садиба «Антоніна» заборгованості Публічного акціонерного товариству «Дельта Банк» за Кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року у розмірі 255 225 грн. 94 коп. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження належного виконання Позичальником умов підпунктів 3.3.9, 3.3.16.2, 3.3.16.3 пункту 3.3. Додаткового договору, у зв'язку з невиконанням яких Банком й було нараховано пеню та штраф.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідачем в свою чергу доведено, що зобов'язання за Додатковим договором до кредитного договору не виконані Позивачем у повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для припинення зобов'язання за Кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року та додатковими угодами до нього.

У постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2017 року по справі №910/12195/16 зазначено, що при новому розгляді підлягають з'ясуванню обставини початку та закінчення перебігу позовної давності за вимогами про стягнення пені та штрафних санкцій, зокрема, необхідно надати належну правову оцінку доводам позивача щодо спливу позовної давності за такими вимогами.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 16.03.2017 року у справі № 910/12195/16, Суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

В статті 253 даного Кодексу вказується, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов'язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов'язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов'язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з пунктами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. За своїм процесуальним змістом заява про застосування позовної давності є клопотанням про відновлення пропущеного строку позовної давності і остання повинна містити посилання на певні обставини або причини, які є підставами для поновлення пропущених строків позовної давності з відповідними календарними розрахунками, а також докази та вимоги сторони щодо відновлення пропущених строків. Необхідно нагадати, що за правилами господарського судочинства така заява (клопотання) має подаватися до суду у письмовому вигляді.

Норма ч. 4 ст. 267 ЦК України покладає на сторону у справі обов'язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові.

У випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобов'язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

У своїх письмових поясненнях від 10.05.2017 року Позивач зазначає про нарахування пені та штрафу у межах строку позовної давності за основною вимогою, проте банк не звертався до суду з позовом про стягнення з Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» пені та штрафу.

Згідно з п. 5 абзацу п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Відповідно до п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Згідно з п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Пунктом 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі таке.

До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Водночас до них не відноситься гарантія, яка не залежить від основного зобов'язання.

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що інститут строку позовної давності чинним законодавством України визначено саме для Позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду. При цьому, у разі заявлення Відповідачем строків позовної давності до вимог Позивача, вказане є підставою для відмову у позову.

В даному випадку у справі №910/12195/16 Позивачем є Фермерське господарство Відокремлена садиба «Антоніна», яке й заявило строки позовної давності до вимог Відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення пені та штрафу. Проте, жодних позовних вимог до Позивача про стягнення пені та штрафу банк не заявляв шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою, оскільки Відповідач лише обґрунтовує свої заперечення на позовну заяву Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» даними доводами про наявність неоплачених штрафних санкцій за Кредитним договором № 04.1/12/11-КЛТ від 01.09.2011 року.

За таких підстав ,Суд звертає увагу, що виходячи з предмету та підстав позову у даній справі, за відсутності зустрічного позову, Суд не може застосувати норми матеріального права про позовну давність, на які посилається Позивач. При цьому Відповідач не позбавлений права в загальному порядку звернутись до суду про стягнення штрафних санкцій, зокрема, які не входили до предмету розгляду у наведеній справі, а Позивач у даній справі, - відповідно заявити про сплив позовної давності.

Стосовно посилань Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» на правову позицію Верховного Суду України та постанови Вищого господарського суду України, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, постановою Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-2127цс15 заяву фізичної особи задоволено; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015, ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12.02.2015 та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.12.2014 скасовано; позов фізичної особи до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Державний ощадний банк України") про визнання зобов'язань за договором іпотеки та застави майна припиненими та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Названою постановою встановлено таке:

- у відповідь на звернення позивачки про виведення з-під обтяження нерухомого майна листом від 22.11.2013 ПАТ "Державний ощадний банк України" повідомило, що за невиконання умов договору іпотеки їй нараховано штраф за несвоєчасне страхування предмета іпотеки та ненадання банку відповідних документів на підтвердження його страхування, що є порушенням підпункту 3.3.4 пункту 3.3 Договору іпотеки, тому на підставі пункту 7.2 вказаного договору банком застосовано штраф, нарахований у сумі 41 349,50 грн.;

- станом на 29.01.2014 відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором залишок позики становив 0 грн. 00 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування позикою 0 грн. 00 коп., нарахована та несплачена пеня за основним боргом 0 грн. 00 коп., нарахована та несплачена пеня за відсотками 0 грн. 00 коп., штраф згідно з пунктом 7.2 іпотечного договору складає 41 349,50 грн.;

- відмовляючи фізичній особі в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що нараховані банком штрафні санкції за неналежне виконання умов договору іпотеки є складовою кредитного зобов'язання, на забезпечення виконання якого і було укладено договір іпотеки;

- згідно зі статтею 1 Закону іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

- відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору;

- підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону. Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- згідно з частиною третьою статті 3 Закону України "Про заставу" застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання;

- зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині першій статті 598 ЦК України;

- зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України);

- враховуючи, що забезпечені іпотекою та заставою зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії, є виконаними, зобовязання за договором іпотеки та застави, які є похідними від кредитного договору, є припиненими;

- висновки судів про те, що нараховані банком штрафні санкції за неналежне виконання договору іпотеки є складовою кредитного зобов'язання, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, правова позиція, викладена у вказаній постанові Верховного Суду України полягає в тому, що нараховані та несплачені боржником штрафні санкції не є перешкодою для припинення іпотеки у випадку повного виконання зобов'язань, які виникли з кредитного договору.

Слід зазначити, що у даному господарському спорі Банк нарахував пеню та штраф у зв'язку з невиконання Додаткового договору, який за своєю правовою природою є кредитним, а не за невиконання Іпотечного договору. Отже, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові від 11.11.2015 зі справи № 6-2127цс15, не може бути застосований у даній справі, оскільки Позивачем не виконані у повному обсязі зобов'язання саме з Кредитного договору.

Щодо постанов Вищого господарського суду України, слід зазначити, що у постанові від 27.10.2014 у справі № 918/1906/13 іпотека була припинена у зв'язку із повним виконанням зобов'язань за кредитним договором; у постанові від 09.12.2014 у справі № 910/14754/14 іпотека була припинена у зв'язку зі спливом строку позовної давності щодо стягнення боргу за кредитним договором.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами у вказаних справах, відрізняються від правовідносин, які виникли між Позивачем та Відповідачем у зв'язку з невиконанням Додаткового договору.

Крім того, Суд зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Дельта Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до 02 жовтня 2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на вищевикладене, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором від 01.09.2011 №04.1/12/11-КЛТ, укладеним Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та Фермерським господарством Відокремлена садиба "Антоніна", а також за додатковим договором від 10.06.2014 №6 до Кредитного договору від 01.09.2011, укладеним публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Фермерським господарством Відокремлена садиба "Антоніна" не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги Позивача в частині визнання припиненими: договору про внесення змін від 10.06.2014 №1 до іпотечного договору від 01.09.2011 №13/12/І01/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом Горностаївського районного нотаріального округу Херсонської області Бабець С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №793; договору від 10.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до договору застави від 01.09.2011 №13/12/302/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом за реєстровим №792; договору від 17.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до договору застави від 01.09.2011 №13/12/301/11-КЛТ, посвідченого 01.09.2011 приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. (далі - Нотаріус Ткаченко С.А.) за реєстровим №1734; скасування заборони відчуження нерухомого майна, наданого у забезпечення зобов'язань Господарства перед Банком за Кредитним договором від 01.09.2011; договором про внесення змін від 10.06.2014 №1 до Іпотечного договору від 01.09.2011, посвідченого нотаріусом Бабець С.В. за №793, а саме: Цілісний майновий комплекс будівель та споруд, пункт хімізації, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, с/рада Козаче-Лагерська, Цілісний майновий комплекс складається з: складу (літ. А), загальною площею 1079,4 кв.м., побутової будівлі (літ.Б), загальною площею 246,4 кв.м., огорожі та споруди (№1-6), теплиці (літ. В), житловий будинок, тераса (літ Г, г) загальною площею 35,5 кв.м., вагова, навіси (Д, д, д1), загальною площею 11,5 кв.м., ангару (літ Е), загальною площею 897,0 кв.м., критого току (літ Ж), свинарнику (літ 3), загальною площею 644,2 кв.м., та належить Господарству на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія САС905572 виданого 29.08.2011 виконкомом Козачелагерської с/ради на підставі рішення від 26.08.2011 №30, та зареєстрованого комунальним підприємством "Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради 29.08.2011 у реєстраційній книзі №1 за реєстраційним 22005437 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.05.2014 за 5793432; зобов'язання Банку в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. зняти заборону з рухомого майна Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна», внесену до державного реєстру обтяжень рухомого майна у зв'язку з укладанням договору від 10.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до Договору застави №13/12/302/11-КЛТ, посвідченого Нотаріусом Бабець С.В. 01.09.2011 за №792; зобов'язання Банку в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. зняти заборону по рухомому майну приватного сільськогосподарського підприємства "Альфа-Агро", внесену до державного реєстру обтяжень рухомого майна у зв'язку з укладанням договору від 17.06.2014 №1 про внесення змін та доповнень до Договору застави №13/12/301/11-КЛТ, посвідченого Нотаріусом Ткаченко С.А. за №1734, шляхом подання заяви про припинення обтяження і подальше вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими договорів та зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства Відокремлена садиба «Антоніна» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими договорів та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 травня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин