КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа№ 911/3154/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Чорної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016

у справі № 911/3154/16 господарського суду Київської області

за позовом державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг", м. Біла Церква, Київська обл.

до квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Київської області Міністерства оборони України, м. Біла Церква, Київська обл.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, м. Київ

за участю Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону, м. Біла Церква, Київська обл.

про стягнення 11 500 565,75 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: згідно протоколу судового засідання;

від третьої особи: згідно протоколу судового засідання;

від прокуратури: згідно протоколу судового засідання;

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року державне підприємство Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» (надалі-позивач/ДПМОУ «Білоцерківський військовий торг» звернулось до господарського суду Київської області із позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Київської області Міністерства оборони України (надалі - відповідач/КЕВ відділу м. Біла Церква Київської області МОУ) про стягнення 11 500 565,75 грн. збитків ( т.1, а.с. 5-17).

Звертаючись з вказаною позовною заявою у порядку ст. 156 Земельного кодексу України, ст.ст 224-225 Господарського кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України, «Білоцерківський військовий торг» зазначає, що КЕВ відділу м. Біла Церква Київської області МОУ в порушення його (позивача) права на тимчасове користування земельною ділянкою, 10.09.2014 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Солоха-Н» договір №208 «Про організацію співпраці», згідно якого фактично передав у користування спірну земельну ділянку площею 1 868 га, відтак позивач був позбавлений права вільно розпоряджатися земельною ділянкою і використовувати її для здійснення сільськогосподарської діяльності, а тому за період існування такого договору зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди на загальну суму 11 500 565,75 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2016 порушено провадження по справі №911/3154/16 та призначено її до розгляду.

17.10.2016 до господарського суду Київської області від Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону надійшла заява №2-4984вих16 від 12.10.2016 (вх. №21595/16) про вступ у справу №911/3154/16 ( т.1., а.с.116).

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.11.2016 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (надалі- третя особа).

Рішенням господарського суду Київської області від 01.12.2016 у справі № 911/3154/16 (суддя Антонова В.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю ( т. 2, а.с. 122-128).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено що його право на користування земельною ділянкою було порушено, а також не доведено наявності у сукупності всіх чотирьох елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків в порядку ст. 224 Господарського кодексу України та ст. 159 Земельного кодексу України, а саме факт порушення відповідачем зобов'язання, наявність збитків та їх розмір, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду Київської області, державне підприємство Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» (надалі- апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а також порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 20, 77, 123 Земельного кодексу України, п. 17, 18, 20, 21, 40 Положення про прядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основі правила користування наданими землями, затвердженого Наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 у справі № 911/3154/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2017.

26.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду Міністерством оборони України (третя особа) було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 залишити без змін.

26.01.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 залишити без змін.

10.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду позивачем було подано клопотання про доручення до матеріалів справи копії доказів.

10.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду позивачем було подано клопотання про оголошення та дослідження доказів у судовому порядку.

10.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду позивачем було подано клопотання про доручення до матеріалів справи доказів.

10.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду позивачем було подано клопотання про витребування доказів.

03.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду Міністерством оборони України (третя особа) було подані письмові пояснення.

07.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду відповідачем було подано письмові пояснення.

07.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду відповідачем було подано заперечення на клопотання про витребування доказів.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/881/17 від 13.03.2017 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у підготовці для отримання кваліфікації, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/3154/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.03.2017 для розгляду справи № 911/3154/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 у справі № 911/3154/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

13.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду позивачем було подано додаткові пояснення у справі.

13.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду Військовою прокуратурою Білоцерківського гарнізону був поданий відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

13.03.2017 у судовому засіданні оголошено перерву до 30.03.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1267/17 від 29.03.2017 у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/3154/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.03.2017 для розгляду справи № 911/3154/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Отрюх Б.В., Чорна Л.В..

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 у справі № 911/3154/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Отрюх Б.В. Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 у справі № 911/3154/16 задоволено клопотання державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» про відкладення розгляду справи № 911/3154/16; розгляд апеляційної скарги державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 у справі № 911/3154/16 відкладено на 18.05.2017.

16.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" надійшло клопотання про додаткове долучення до матеріалів справи доказів.

17.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень з додатками.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 відкладено розгляд апеляційної скарги державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2016 у справі № 911/3154/16 відкладено на 29.05.2017.

26.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України ( третя особа) надійшли письмові пояснення.

26.05.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень.

Як зазналось вище, ухвалою Київського апеляційного господарського суду відкладено розгляд справи на 29.05.2017 о 10:00 год., зал судових засідань № 2.

29.05.2017 в період з 09 год. 40 хв. до 10 год. 30 хв. із приміщення Київського апеляційного господарського суду було проведено евакуацію працівників суду та інших присутніх осіб, в тому числі представників учасників судового процесу, в зв'язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі, про що складено Акт Вибухотехнічного управління Головного управління Національної поліції у місті Києві про перевірку об'єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 29.05.2017.

Відповідно до приписів ст. 81-1 ГПК України на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Таким чином, з огляду на положення ст. 81-1 ГПК України, судом вирішено за власною ініціативою здійснювати фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В попередніх судових засіданнях представник апелянта підтримував доводи апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Представник відповідача заперечив в судовому засіданні суду вимоги апеляційної скарги, з викладених у відзиві підстав та просив відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні представник третьої особи заперечив вимоги апеляційної скарги, з викладених у відзиві підстав та просив відмовити в її задоволенні.

Представник Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги, з викладених у відзиві підстав та просив відмовити в її задоволенні.

Представник апелянта (позивача) у судове засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, а також представника Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону обговоривши, доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що відповідно до Державного акту серії Б №027573 від 1978 року (т.1, а.с. 147-150) на право користування землею земельна ділянка площею 1 868 га, яка входить до складу земель площею 3 557,6 га, передана у безстрокове та безоплатне користування Білоцерківській квартирно-есплуатаційній частині району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Київської області).

Як зазначає позивач, Рішенням Міністра оборони України № 9349/з від 02.08.2011 за зверненням ДП «Білоцерківський військовий торг» була надана згода Міністра оборони України про передачу в тимчасове використання терміном до 5 років державному підприємству «Білоцерківський військовий торг» частини земельної ділянки Великополовецького учбового центру площею 1 868 га.

22.08.2011 на підставі рішення Міністра оборони України № 9349/3 від 02.08.2011 складено акт, згідно якого встановлено, що внаслідок обстеження земельна ділянка площею 1 868 га підлягає до передачі ДП МОУ "Білоцерківський військовий торг" в тимчасове користування, яка тимчасово не використовується для заходів бойової підготовки, для обробки та вирощування сільськогосподарських культур терміном до 5 років ( т.1, а.с. 42).

В подальшому Рішенням Міністра оборони України №15575/з від 05.12.2011 збільшено термін тимчасового користування ДП "Білоцерківський військовий торг» зазначеної земельної ділянки до 2021 року.

Рішенням Міністра оборони України № 72/з від 03.01.2013 зупинено відчуження та передачу в оренду нерухомого та рухомого військового майна, основних фондів державних підприємств Міністерства оборони України та земель оборони відповідно до прийнятих раніше рішень.

Колегією суддів встановлено, що в Рішенні Міністра оборони України №171/з від 08.01.2013 також зазначено: вважати недійсним всі раніше прийняті та нереалізовані станом на 08.01.2013 рішення Міністерства оборони України з питань управління (відчуження, безоплатної передачі, передачі в оренду тощо) військового нерухомого майна та земель оборони.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що окремим дорученням Міністра оборони України № 680/з від 19.01.2013 зупинено до окремого рішення Міністра оборони України всі дії, пов'язані з виконанням укладених договорів, предметом яких є використання (у тому числі відчуження) військового майна (у тому числі надлишкового), майна державних підприємств, земель оборони та бюджетних коштів (у тому числі щодо підписання актів приймання-передачі, актів виконання робіт, нарядів, платіжних документів тощо).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 77 Земельного кодексу України (надалі- ЗК України) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку ( ч.1 ст. 92 ЗК України)

Частинами 1, 2, 4, 6 - 9 ст. 123 ЗК України (в редакції станом на момент виникнення правовідносин) визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи відповідно до закону. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Якщо земельна ділянка надається у користування Кабінетом Міністрів України, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається відповідно до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, які розглядають його і в місячний строк подають зазначений проект із своїми пропозиціями до Кабінету Міністрів України. Якщо земельна ділянка надається у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, яка розглядає його і в місячний строк подає зазначений проект із своїми пропозиціями до Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» (в редакції чинній на момент вчинення правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Статтею ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» (в редакції чинній на момент вчинення правовідносин) визначено, що військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483 затверджено Положення відведення земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, за змістом пунктів 17, 18, 20, 21, 40 якого право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або користування землею, забороняється. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформлюється договором. Якщо необхідне продовження терміну користування земельними ділянками, відведеними в тимчасове користування або взятими в оренду, порушується клопотання щодо продовження терміну використання шляхом укладення нового договору. Передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад.

Позивач на підтвердження свого права тимчасового користування спірною земельною ділянкою площею 1 868 га надав до матеріалів справи проект технічної документації розроблений ПП «Фокус-2002» та рішення Міністра оборони України.

Колегією суддів встановлено та вбачається з технічної документації, що проект був розроблений ПП «Фокус-2002», відповідно до складеної технічної документації, проте доказів затвердження зазначеного проекту органом місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади позивачем надано не було ані до суду першої ані до суду апеляційної інтанцій.

Судовою колегією апеляційного господарського суду встановлено, що в матеріалах справи відступні докази того, що ДПМОУ «Білоцерківський військовий торг» є власником або землекористувачем земельної ділянки 1 868 га.

В свою чергу, КЕВ відділу м. Біла Церква Київської області МОУ було надано лист Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області №5-1015-99.2-537/2-16 від 18.05.2016.

У зазначено листі Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області повідомило, що виявлені відповідачем на кадастровій карті 23 кадастрові номери розташовані на земельній ділянці площею 3 557,6 га, яка перебуває на праві постійного користування у КЕВ м. Біла Церква Київської області, були помилково внесені при намаганні позивача зареєструвати в 2010 році 23 земельні ділянки загальною площею 1 868 га на підставі розпорядження Фастівської районної державної адміністрації №244 від 09.03.2010, яке скасовано Розпорядженням голови Фастівської районної державної адміністрації №1065 від 17.11.2010.

Крім того, як вбачається зі змісту листа №5-1015-99.2-537/2-16 від 18.05.2016, правовстановлюючі документи на право користування зазначеними земельними ділянками загальною площею 1 868 га ДП МОУ "Білоцерківський військовий торг" в управлінні Держгеокадастру у Фастівському районі та в Фастівській районній державній адміністрації відсутні, поземельні книги не відкривались.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ДПМОУ «Білоцерківський військовий торг» (позивач) належними та допустимими доказами не довів своє право на тимчасове користування спірною земельною ділянкою, а відтак і відсутні підстави вважати, що право позивача було порушено тимчасовим обмеженням йому доступу до спірної земельної ділянки.

Як вказує позивач у поданій ним позовній заяві, що КЕВ відділу м. Біла Церква Київської області МОУ в порушення його (позивача) права на тимчасове користування земельною ділянкою, 10.09.2014 уклало з товариством з обмеженою відповідальністю "Солоха-Н" договір №208 "Про організацію співпраці", згідно якого фактично передав у користування спірну земельну ділянку площею 1 868 га.

Як зазначає позивач, рішенням господарського суду Київської області від 20.04.2016 у справі №911/468/16, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016, зазначений договір визнаний судом недійсним, а відтак, думку останнього, за період дії договору, позивач був позбавлений права використовувати земельну ділянку для сільськогосподарського призначення, а тому він має право на стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди на підставі ст. 156 Земельного кодексу України.

В обґрунтування розміру понесених збитків позивач надає висновок експертного дослідження, згідно якого встановлено, що у зв'язку вчиненням перешкод у використанні позивачем спірної земельної ділянки площею 1 868 га для вирощування сільськогосподарських культур та заготівлі сіна (кормів) для тваринництва в період з 10.09.2014 по жовтень 2016 року позивачу завдано збитків на загальну суму 11 500 565,75 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За приписами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, відповідно до якої виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, вина боржника.

Разом з тим, позивач на підтвердження понесених ним збитків у вигляді упущеної вигоди надав лише висновок експерта № 73 від 21.06.2016 ( т.1, а.с. 87-107).

Судовою колегією апеляційного господарського суду досліджений наданий позивачем висновок експерта № 73 від 21.06.2016.

Разом з тим, вказаний висновок експерта є загальним та суто теоретичним, розрахунки, які викладені в ньому, побудовані на можливих очікуваннях певного прибутку.

Колегією суддів встановлено, що позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, що б свідчили про намір здійснювати таку господарську діяльність на спірній земельній ділянці та вчинялись для отримання реального доходу, як-то попередні договори, які б свідчили про наміри останнього здійснювати закупівлю товару для вирощування сільськогосподарських культур, закупівлю або оренду техніки, закупівлю паливно-мастильних матеріалів тощо.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постанові від 09.12.2014 у справі №3/188гс14.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає мотивованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що його право на користування земельною ділянкою було порушено, а також не доведено наявності у сукупності всіх чотирьох елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків в порядку ст. 224 ГК України та ст. 159 Земельного кодексу України, а саме факт порушення відповідачем зобов'язання, наявність збитків та їх розмір, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі проте, що судом першої інстанції було порушено п. 17, 18, 20, 21, 40 Положення відведення земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затверджених Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки п. 40 вказаного Положення визначено, що передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад.

Доводи апелянта про порушення місцевим господарським судом присів ст. 35 ГПК України, а саме не взяття до уваги рішень суддів у справах №911/468/16 та № 810/1323/16 є не обґрунтованими, оскільки вказаними судовими рішеннями право користування державним підприємством Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» спірною земельною ділянкою не встановлювались, а тому такі обставини не впливають на суть спору у даній справі.

Крім того, якщо на думку позивача у нього було право користування земельною ділянкою, то укладення/не укладення договору, який в подальшому було визнано недійсним, ніяк не свідчить про неможливість позивачем, якщо у нього було дійсно таке право користуватися спірною земельною ділянкою, проте, як встановлено вище у позивача таке право було відсутнє, а тому доводи що ним були понесені збитки є необгрунтованими.

Також колегією суддів не береться до уваги посилання апелянта в апеляційній скарзі та і у доповненнях до неї на укладений між КЕВ відділу м. Біла Церква Київської області МОУ та ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» договір «Про організацію співпраці» від 08.08.2016, який на думку апелянта, також підтверджує понесені збитки, колегією суддів не приймається, оскільки вказаний договір не стосується предмету спору у даній справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Інші доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-7, 85, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області 01.12.2016 у справі № 911/3154/16- без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Б.В. Отрюх

Л.В. Чорна