ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.2017 Справа № 904/2622/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", м. Синельникове Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

про стягнення 5 200 грн. 95 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Маслов Ю.В., дов. № 53/16-Д від 15.12.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 5 200 грн. 95 коп., з яких: 3 698 грн. 22 коп. - сума основного боргу, 819 грн. 59 коп. - пеня, 382 грн. 56 коп. - 15% річних, 300 грн. 58 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору поставки № 2308 ОП/ДН від 13.04.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Ухвалою суду від 13.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 06.04.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні 06.04.2017р. заявив клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою суду від 06.04.2017р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів; розгляд справи відкладено на 23.05.2017р.

Відповідач явку повноважного представника у призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу господарського суду повернувся конверт з ухвалою, що направлялась на адресу відповідача, з відміткою відділення поштового зв'язку: «Повернуто за закінченням строку зберігання».

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою відповідача, яка значаться у витязі з ЄДРЮОФОПГФ від 13.03.2017р. № , наданому за електронним запитом суду.

Відповідно до п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За вказаних вище підстав, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи належним чином.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи. оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір поставки № 2308 ОП/ДН (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у зумовлені строки передавати (поставляти) у власність покупця алкогольну продукцію (надалі - товар) відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) постачальником замовлень покупця, а покупець зобов'язується приймати вказаний товар у власність і сплачувати за нього зумовлену даним договором грошову суму (п. 1.1. договору).

За умовами п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від зобов'язань, що виникли протягом його дії. В разі, якщо за десять днів до закінчення строку дії даного договору, жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про свій намір розірвати даний договір, договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах (п. 11.2. договору).

Згідно п. 1.2. договору найменування та асортимент товару, який поставляється за даним договором, визначається специфікацією (додаток 3). Зазначення певного виду товару в специфікації саме по собі не передбачає обов'язку покупця замовляти чи купувати цей товар та обов'язку постачальника поставляти такий товар.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник зобов'язується поставляти товар згідно міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000року на умовах DDP (в торгову точку покупця). Місце призначення поставки товару - згідно замовлення покупця, в межах місць призначення зазначених в додатку № 1.

Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі узгоджених постачальником (прийнятих до виконання) замовлень покупця(п. 2.1. договору).

Загальна сума договору, визначається виходячи з ціни на товар, асортименту та загальної кількості товару, що поставляється (п. 3.1. договору).

За умовами п. 3.2. договору ціна товару, що поставляється за кожною окремою поставкою, узгоджується сторонами додатково. Узгодження здійснюється шляхом направлення постачальником покупцю на виконання процедури узгодження замовлення покупця, видаткової накладної в електронному вигляді із зазначенням ціни товарів що постачаються, та подальшим погодженням покупцем зазначеної ціни, або відмови від її погодження. Погодження ціни або відмова від її погодження здійснюється у зручній для сторони формі.

У пункті п. 3.4. договору сторони узгодили, що підписуючи видаткові накладні та приймаючи товар, покупець підтверджує, що поставка товару відбулась за узгодженими сторонами цінами.

Право власності на товар, ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами оформленої належним чином накладної, що засвідчує момент передання товару покупцю (п. 6.1. договору).

Згідно п. 7.1. договору покупець зобов'язаний оплатити поставлений постачальником товар протягом 30 календарних днів з моменту передання товару покупцю.

Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем у гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 7.2. договору).

Зобов'язання по оплаті вважається виконаним, з моменту надходження грошових коштів на рахунок постачальника (п. 7.3. договору).

На виконання умов договору позивач у період з 27.04.2016р. по 29.04.2016р. передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 3 699 грн. 42 коп., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які наявні в матеріалах справи (а.с. 29-41).

Позивач стверджує, що відповідач в порушення приписів п. 7.1. договору свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті здійснив частково, оплативши на користь позивача товар за спірними поставками на загальну суму 1 грн. 20 коп., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 3 698 грн. 22 коп.

У пункті 9.1. договору сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов даного договору та чинного законодавства України

Сплата штрафних санкцій (пені, штрафу) не звільняє сторону від виконання своїх зобов'язань за даним договором(п. 9.2. договору).

За умовами п. 9.3. договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15 % річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

За розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача пеня за загальний період з 30.05.2016р. по 10.03.2017р., розрахована за кожною накладною окремо, у загальному розмірі 819 грн. 59 коп.

Із посиланням на п. 9.3 договору та положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 15% річних в сумі 382 грн. 56 коп. за загальний період з 30.05.2016р. по 10.03.2017р. та інфляційні втрати за загальний період з 30.05.2016р. по 10.03.2017р. у розмірі 300 грн. 58 коп.

Заборгованість відповідача підтверджується: договором, копіями видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок пені, 15% річних та інфляційних втрат наданий позивачем, судом встановлено, що розрахунок виконаний невірно.

Так, позивачем при розрахунку пені не враховано приписи ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом зроблено власний розрахунок, відповідно до якого розмір пені, розрахований за кожною накладною окремо за загальний період з 30.05.2016р. до 30.11.2016р. становить 580 грн. 44 коп., який і підлягає задоволенню. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо нарахованих позивачем 15 % річних та інфляційних втрат, господарський суд зазначає, що відповідно до розрахунку здійсненого судом розміри 15 % річних та інфляційних втрат є більшими ніж заявлено до стягнення позивачем, однак суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору поставки та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 3 698 грн. 22 коп. - основного боргу, 580 грн. 44 коп. - пені, 382 грн. 56 коп. - 15% річних, 300 грн. 58 коп. - інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" 52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, буд. 1, ідентифікаційний код 30012937) 3 698 грн. 22 коп. (три тисячі шістсот дев'яносто вісім грн.. 22 коп.) основного боргу, 580 грн. 44 коп. (п'ятсот вісімдесят грн.. 44 коп.) пені, 382 грн. 56 коп. (триста вісімдесят дві грн.. 56 коп.) 15% річних, 300 грн. 58 коп. (триста грн. 58 коп.) інфляційних втрат, 1 526 грн. 43 коп. (одну тисячу п'ятсот двадцять шість грн.. 43 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 29.05.2017