ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.2017 Справа № 904/10544/16

За позовом Заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс", м. Київ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Солярис", м. Київ

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства", м. Дніпро

про витребування майна

Суддя Рудь І.А.

Представники:

прокурор: Третельницька О.П., посв. №029843 від 20.01.2014р.;

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 7/10-2562 від 28.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов .№ б/н від 03.01.2017р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2 : не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурор Дніпропетровської області звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, в якому просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський, буд 9 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об'єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, в тому числі нежитлового приміщення № 55, розташованого за адресою: пр. Мануйлівський, буд 9 в м. Дніпро.

Справа розглядається за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Солярис", Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства".

Ухвалою суду від 23.11.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 20.12.2016р.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2016 р. заяву заступника прокурора Дніпропетровської області про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський, буд 9 (раніше - пр. Воронцова) в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1). Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Тулс» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нежитлове приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський, буд 9 (раніше - пр. Воронцова) в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1), у тому числі, посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі-продажу, дарування, міни, передачі в оренду, задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалою суду від 20.12.2016р. розгляд справи відкладено на 18.01.2017р.

17.01.2017р. відповідач подав до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Тулс" є добросовісним набувачем спірного майна, яке придбане ним за відплатним договором, при цьому, відповідач зазначив, що спірне майно вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради та КЖЕП «Лівобережжя» за їх волею. У відзиві відповідач також зауважує, що спірне майно на час включення до ліквідаційної маси було таким, що правомірно продовжувало перебувати на балансі КЖЕП «Лівобережжя» та залишалося закріпленим за ним на праві господарського відання, оскільки на цей час воно перебувало під обтяженням, що мало наслідком неможливість розпорядження ним. Крім того, заперечуючи проти вимог про витребування майна на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України, відповідач зазначив про неможливість їх задоволення, через встановлені в ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України обмеження, відповідно до яких, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судового рішення. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач також стверджував, що факт визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким спірне майно вибуло з володіння позивача, не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. Просив в позові відмовити.

20.12.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Тулс" звернулося до господарського суду із зустрічним позовом до Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням № 55, яке знаходиться за адресою: пр. Мануйлівський, (колишня назва - пр. Воронцова), б. 9 у м. Дніпро, що належить на праві власності ТОВ "Тулс".

Ухвалою господарського суду від 20.12.2016р. зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" повернуто без розгляду.

26.12.2016р. на адресу господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" № б/н від 26.12.2016р. на ухвалу від 20.12.2016р. по справі №904/10544/16 про повернення зустрічної позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 26.12.2016р. зупинене провадження у справі № 904/10544/16 до розгляду Дніпропетровським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на ухвалу господарського суду від 20.12.2016р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" повернуто скаржнику без розгляду.

13.01.2017р. матеріали справи № 904/10544/2016 надішли на адресу Господарського суду Дніпропетровської області з Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Ухвалою господарського суду від 16.01.2017р. поновлено провадження у справі та призначений її розгляд у судовому засіданні 02.02.2017р.

18.01.2017р. на адресу суду надійшов запит апеляційного господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017р. про витребування справи № 904/10544/16, у зв'язку із надходженням касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017р., для подальшого направлення до Вищого господарського суду України.

Ухвалою господарського суду від 19.01.2017р. провадження у справі № 904/10544/16 зупинене до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на ухвалу господарського суду від 20.12.2016р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.03.2017р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" повернуто скаржнику без розгляду.

24.03.2017р. провадження у справі поновлено та призначений її розгляд у судовому засіданні 13.04.2017р.

Ухвалою суду від 13.04.2017р. за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів; розгляд справи відкладено на 23.05.2017р.

Треті особи явку своїх повноважних представників у призначені судові засідання не забезпечили та не надали витребувані судом документи.

На адресу господарського суду повернулися конверти з ухвалами, що направлялись на адресу КЖЕП «Лівобережжя» (третьої особи-2), з відмітками відділення поштового звязку: «Повернуто за закінченням строку зберігання», «За вказаною адресою казначейство» тощо.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи-2, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою третьої особи-2, яка значаться у витязі з ЄДРЮОФОПГФ від 22.11.2016р., наданому за електронним запитом суду.

Відповідно до п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За вказаних вище підстав, третя особа-2 вважається повідомленою про час та місце судового розгляду справи належним чином.

Крім того, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб 1, 3, оскільки про час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи.

Враховуючи, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, тому вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

За клопотанням відповідача під час розгляду справи судом здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (судові засідання 13.04.2017р. та 23.05.2017р).

В ході розгляду справи відповідачем подані клопотання від 17.01.2017р. про залишення позову без розгляду та про застосування строку позовної давності.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХІУ від 23.10.2003 "Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області" в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 25), затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 "Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Лівобережжя" (т. 1 а.с. 22).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя" (т.1 а.с. 26), до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 (т.1 а.с. 23-24) (п. 1 рішення міської ради).

З урахуванням положень ст. 128 ЦК Української РСР, ст. ст. 31, 35 Закону України "Про власність" (чинних на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула права власності на об'єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003.

Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.

Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 №15-КВ затверджено нову редакцію статуту Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25.02.2004, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 № 232-10/ХХІУ, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 14.05.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

В подальшому, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 (т. 1 а.с. 29-30), об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП "Лівобережжя" передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Разом з тим, 06.08.2012р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради.

Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02.03.2011 КЖЕП "Лівобережжя" в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі № 38/5005/6636/2012 КЖЕП "Лівобережжя" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП "Лівобережжя" призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3, яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об'єктами комунальної власності, нежитлове приміщення № 46, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 3 м. Дніпро з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів з продажу нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро, загальною площею 38,8 кв. м., оформлених протоколом № 55 від 27.12.2012р. (т. 1 а.с. 36-37), та переможцем яких визначено товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРИС".

На підставі протоколу № 55 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро, 26.06.2013 між Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРИС" укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро, загальною площею 38,8 кв. м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 1020, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" Дніпропетровської міської ради задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП "Лівобережжя" арбітражного керуючого ОСОБА_5 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро, загальною площею 38,8 кв. м., оформлених протоколом № 55 від 27.12.2012 та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1020 від 26.06.2013, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим ОСОБА_6 та ТОВ "Солярис" з відчуження нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова), буд. 9 в м. Дніпро, загальною площею 38,8 кв. м.

З урахуванням, положень ч. 4 ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6636/2012 є такою, що набрала законної сили.

Вказане нерухоме майно Товариством з обмеженою відповідальністю "Солярис" відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" за договором купівлі-продажу № 5735 від 02.12.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Прокурор зазначає, що оскільки у справі № 38/5005/6636/2012 встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу від 26.06.2013р., зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 1020 з відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Мануйлівський (колишня назва - пр. Воронцова) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1), що свідчить про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею, наявні підстави для витребування спірного майна у ТОВ «Тулс» як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України та повернення у власність територіальної громади м. Дніпро, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно приписів ст.ст. 321, 319, 658 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Згідно вимог ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.. 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст. 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Згідно вимог ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до приписів чинного законодавства України, норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №43/440-6/231, від 11.06.2014р. у справі №6-52цс14 та від 08.06.2016р. у справі №6-3089ц15.

ТОВ "Солярис" набуло право власності на спірний об'єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу № 1020 від 26.06.2013р., який в подальшому визнано недійсним.

Отже, Дніпропетровська міська рада, як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред'явлення віндикаційного позову на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 318 Цивільного кодексу України одним з суб'єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Отже, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Враховуючи положення ст. 136 Господарського кодексу України, п. 30 ч. 1 ст. 26, ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 Господарського процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 Господарського процесуального кодексу).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу).

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з посиланням на те, що спірне майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, оскільки його продаж відбувся в порядку, встановленому для виконання судового рішення (ч. 2 ст. 388), оскільки судовим рішенням у справі № 38/5005/6636/2012 включення спірного майна до ліквідаційної маси боржника та його продаж з відкритих торгів визнано неправомірним, а безпосередньо договір купівлі-продажу майна визнано недійсним (постанова Верховного Суду України від 3 жовтня 2011, справа № 3-98гс11).

Пунктом 10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (ст.ст. 67, 68 Господарського процесуального кодексу України), відстрочку або розстрочку виконання рішення (ст. 121 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд враховує, що про недійсність правочину на підставі якого відбулося вибуття спірного нерухомого майна з володіння територіальної громади міста поза її волею, як позивачеві, так і прокуророві стало відомо лише 29.08.2016р., після винесення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали по справі № 38/5005/6636/2012 щодо задоволення скарги прокурора на дії ліквідатора по включенню вказаного майна до ліквідаційної маси та визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Наведене виключає можливість для висновку про сплив позовної давності на час звернення прокурора з даним позовом.

Заява відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об'єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, в тому числі нежитлового приміщення № 55, що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Мануйлівський (колишня назва пр. Воронцова), буд 9.

Отже, прокурор звернувся із даним позовом до суду, здійснюючи надані законом функції, реалізуючи покладені на нього повноваження, визначені статтею 29 Господарського процесуального кодексу України, статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушень чинного законодавства при використанні майна територіальної громади міста Дніпро.

Дана позовна заява, як захід прокурорського реагування, вжита на захист порушених економічних інтересів держави в особі Дніпровської міської ради, яка виступає уповноваженим органом щодо даного спору, однак заходів щодо усунення порушень при використанні комунального майна належним чином не здійснює.

Враховуючи те, що Дніпровською міською радою після винесення господарським судом Дніпропетровської області ухвали від 29.08.2016 по справі № 38/5005/6636/2012 не вжито належних заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста спірного нерухомого майна, що свідчить про неналежне здійснення останньою своїх повноважень, прокурор обґрунтовано звернувся з даним позовом відповідно до вимог частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

За приписами п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову № 16 від 26.12.2011р., враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2016р.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська, буд. 14, ) на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ) нежитлове приміщення № 55, що розташоване за адресою: пр. Мануйлівський, буд 9 (раніше - пр. Воронцова) в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська, буд. 14, ) на користь прокуратури Дніпропетровської області (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 38, ) 2 067 грн. 00 коп. (дві тисячі шістдесят сім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2016р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дати його підписання.

Суддя ОСОБА_8

Повне рішення складено 29.05.2017