ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 р. Справа № 926/4414/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бонк Т.Б., Мирутенко О.Л.,

при секретарі судового засідання Михайлишин С.В.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вих.№14/4-197 від 02 березня 2017 року

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 31.01.2017 року (підписане 31.01.2017 року), суддя Ковальчук Т.І.

у справі №926/4414/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс», м. Заставна Чернівецької області

про стягнення 687 608 грн.

в с т а н о в и в :

02 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» про стягнення 687 608 грн., з яких: 264 083,54 грн. пеня, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційні втрати, у звязку з несвоєчасною оплатою природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року по справі №926/4414/16 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість за природний газ погашена відповідачем у повному обсязі 06 квітня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Місцевий господарський суд встановив, що на момент звернення до суду з даним позовом у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення 264083,54 грн. пені, 14554,60 грн. 3% річних та 408969,86 грн. інфляційних втрат внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу, оскільки, виходячи зі змісту ч.3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на погашену до 30 листопада 2016 року заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з 30 листопада 2016 року. При цьому, суд зазначив, що відповідач звертався до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з питанням щодо участі у процедурі врегулювання заборгованості та отримав відповідь Міністерства від 14.12.2016 р. № 8/10.2-1608-16, в якій, зокрема, вказано, що частиною третьою статті 7 Закону № 1730-VІІІ визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Одночасно суд першої інстанції відхилив доводи позивача, що відповідач не включений до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому на нього не поширюється дія Закону, та зазначив, що імперативний припис ч.3 ст.7 Закону забороняє нарахування пені, 3% річних та інфляційних на погашену до набрання цим Законом чинності заборгованість, незалежно від будь-яких інших умов і не ставить таку заборону в залежність від включення боржника до відповідного Реєстру.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року по справі №926/4414/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі: стягнути з ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 687 608 грн., з яких: 264 083,54 грн. пеня, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційні втрати, у звязку з несвоєчасною оплатою природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року. Зокрема, зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права: Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст.ст.598-599 ЦК України та норм процесуального права: ст.ст.4, 43 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи. Так, скаржник вказує, що виходячи з аналізу положень ст.1-3 вказаного вище Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає у себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. При цьому, наголошує, що на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості Кабінетом Міністрів України не сформований, а відтак оскільки, відповідач не включений до реєстру, списання заборгованості вважає неправомірним, а рішення місцевого господарського суду про відмову в позові не законним.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (арк. справи 127).

У відзиві на апеляційну скаргу (б/н та б/д) відповідач просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року по справі №926/4414/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що норми ст.ст.2, 5 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» стосуються підприємств, які мають основну заборгованість перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а положення ч.3 ст.7 вказаного Закону передбачає списання пені, втрат від інфляції та 3% річних з дня набрання чинності Законом.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обовязковою, зважаючи на належне повідомлення останніх про розгляд апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору продавець) та ОСОБА_1 підприємством «Надпред тепло сервіс» (в тексті договору покупець) укладено договір №3267/15-БО-38 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а покупець прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

До договору №3267/15-БО-38 купівлі-продажу природного газу сторонами укладено додаткові угоди про внесення змін та доповнень, а саме: №1 від 27.02.2015 року, №2 від 19.03.2015 року, №3 від 15.04.2015 року, №4 від 29.05.2015 року, №5 від 30.06.2015 року, №6 від 27.07.2015 року, №7 від 30.07.2015 року, №8 від 21.10.2015 року, №9 від 22.10.2015 року, №10 від 02.11.2015 року.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцеві у 2015 році газ обсягом до 900 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Згідно з п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до п.11 Договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печаткам сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року позивач передав у власність відповідача, в період з січня по травень 2015 року включно та в листопаді 2015 року, природний газ обємом 300,836 тис. куб. м на загальну суму 2 458 623,69 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, а саме: від 31 січня 2015 року на суму 992 879,59 грн.; від 28 лютого 2015 року на суму 880 942,58 грн.; від 31 березня 2015 року на суму 530 527,70 грн.; від 30 квітня 2015 року на суму 53 713,35 грн.; від 31 травня 2015 року на суму 18,24 грн. та від 30 листопада 2015 року на суму 542,23 грн.

Копії вказаних актів знаходяться у матеріалах справи, підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 2 458 623,69 грн., проте, такі розрахунки здійснено з порушенням строків оплати, встановлених у договорі №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року. Остаточний розрахунок відповідач здійснив 06 квітня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі документом під назвою «Операции по предприятию «НадПредтеплосервис ПП» с 01-01-2015 по 30-06-2016», у якому відображено кількість і вартість переданого природного газу у відповідні періоди та дати і розміри здійснених відповідачем платежів у рахунок його оплати.

У звязку з порушенням строків оплати природного газу, встановлених у договорі №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» про стягнення 687 608 грн., з яких: 264 083,54 грн. пеня, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційні втрати.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обовязок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Колегією суддів встановлено, що відповідач повністю розрахувався за наданий позивачем природній газ 06 квітня 2016 року, проте, як зазначалось вище, оплата за природний газ здійснювалась відповідачем з порушенням строків, передбачених договором купівлі-продажу №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» 687 608 грн., з яких: 264 083,54 грн. пеня, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційні втрати, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ч.3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», зазначив, що на погашену до 30 листопада 2016 року заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з 30 листопада 2016 року. Зважаючи на вказану норму, суд відмовив у задоволенні позову, вказуючи на відсутність у позивача права на нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, зважаючи на наступне:

Згідно з ст.1 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» учасники процедури врегулювання заборгованості підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Зокрема, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Згідно з ч.3 ст.7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Однак, колегія суддів дійшла висновку, що для списання неустойки, 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому зазначеним вище Законом, відповідач повинен набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Колегією суддів встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21 лютого 2017 року затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром.

У відповідності до п.п.1, 3 вказаного Порядку останній визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними. Реєстр формується з метою забезпечення збирання, накопичення, обробки, захисту, обліку та надання інформації про теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону.

Поряд з тим, пунктом 14 Порядку передбачено, що у реєстрі зазначаються, зокрема, такі дані про підприємство: обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч.2 ст.3 Закону, для включення підприємства до такого реєстру. Більше того, станом на момент прийняття судом оскаржуваного рішення, такий реєстр Мінрегіоном не сформовано, а відтак, і не прийнято керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою рішення про включення підприємства відповідача до такого реєстру.

Проаналізувавши положення ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», колегія суддів дійшла висновку, що вказаним законом не встановлено порядку та строків списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, про яке йде мова у ч.3 ст.7 Закону. Поряд з цим, у Законі відсутні норми, які б передбачали автоматичне списання зазначених нарахувань, яке б реалізовувалось самим лише набранням чинності такого Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість, яка погашена до набрання чинності вказаним Законом.

Відтак, враховуючи положення ч.3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» пеня, відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані відповідачу на суму заборгованості, погашену до набрання чинності вказаним Законом (останній платіж здійснено 06 квітня 2016 року), стягнення яких є предметом даного спору, можуть бути списані за відповідною процедурою врегулювання заборгованості, передбаченою Законом.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, зіславшись при цьому, на саме лише набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», не врахувавши, що підприємство відповідача на час прийняття рішення не було включене до відповідного реєстру, а між сторонами не досягнуто згоди щодо списання нарахованих пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

Більше того, колегія суддів, звертає увагу, що пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного вище Закону внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо підстав для закінчення виконавчого провадження, а саме: ч.1 ст.39 доповнено пунктом 16 наступного змісту: погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

З огляду на все наведене вище, у суду першої інстанції на час прийняття оскаржуваного рішення не було підстав для відмови в позові Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» 264 083,54 грн. пені, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційних втрат.

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з тим, згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, у пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних, інфляційних втрат та пені, колегія суддів дійшла висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог. Слід зазначити, що відповідач вказаний розрахунок не заперечував, контррозрахунку суду не подав.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником такі обставини доведено та підтверджено матеріалами справи.

З огляду на все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити, рішення Господарського суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року по справі №926/4414/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволити: стягнути з ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 687 608 грн., з яких: 264 083,54 грн. пеня, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційні втрати, у звязку з несвоєчасною оплатою природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №3267/15-БО-38 від 22 грудня 2014 року.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги положення ст.49 ГПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 21 659,65 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 10 314,12 грн. за подання позову та 11 345,53 грн. за подання та розгляд апеляційної скарги.).

Керуючись ст.ст.49, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року по справі №926/4414/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» (59400, Чернівецька область, м. Заставна, вул. Стуса, 3, і.к. 36752302) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, і.к. 20077720) 687 608 грн., з яких: 264 083,54 грн. пеня, 14 554,60 грн. 3% річних та 408 969,86 грн. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «НадПред Теплосервіс» (59400, Чернівецька область, м. Заставна, вул. Стуса, 3, і.к. 36752302) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, і.к. 20077720) 21 659,65 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 10 314,12 грн. за подання позову та 11 345,53 грн. за подання та розгляд апеляційної скарги.).

На виконання постанови місцевому господарському суду видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №926/4414/16 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Повну постанову складено 01.06.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бонк Т.Б.

ОСОБА_2