РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017Справа №910/4868/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

про стягнення 158626 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Грабовський О.О. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Від МТСБУ надійшла відповідь на судовий запит, здійснений у порядку ст. 65 ГПК України; Позивачем були подані документи на виконання вимог ухвали суду, клопотання про відшкодування за рахунок Відповідача додатково понесених Позивачем судових витрат та про проведення судового засідання 24.05.2017 за відсутності його повноважного представника.

Відповідач подав відзив на позов, у якому вказав, що враховуючи наведені ним у відзиві норми законодавства та умови страхового договору (полісу), розмір страхового відшкодування з боку Відповідача за спірним ДТП не може перевищувати 99500 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які брали участь у засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

16.10.2016 по вул. Мазепи, в м. Чернігові, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Деу», д.р.н. НОМЕР_2, не вибрав безпечну швидкість та не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Porсhe», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, чим порушив ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідкою ДАІ про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Porсhe», д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ПП «СТВ» на праві власності, був під керуванням ОСОБА_3 на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування (з додатковою угодою від 21.11.2016, копії залучені до справи, далі разом - Договір добровільного страхування). Договір був діючим на час ДТП; докази внесення відповідних страхових платежів залучені до справи.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, та враховуючи, зокрема, договір підряду з СТО та рахунки від 21.10.2016 та від 20.10.2016 (на загальну суму 158626 грн.) та акт автотоварознавчого дослідження від 24.10.2016 з калькуляцією (вартість відновлювального ремонту - 159142,24 грн., коефіцієнт зносу - 0) Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування у розмірі 158626 грн. за заявою страхувальника на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля. Відновлення Застрахованого автомобіля на СТО підтверджується залученими до справи накладною та актом виконаних робіт.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_2, автомобіля «Деу», д.р.н. НОМЕР_2, під час експлуатації останнього, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, як особи, яка експлуатувала автомобіль «Деу», д.р.н. НОМЕР_2, на законних підставах була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) АЕ/7689829 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 100000 грн., франшиза - 500).

Отже, на Відповідача полісом АЕ/7689829 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації ОСОБА_2, автомобіля «Деу», д.р.н. НОМЕР_2 на час ДТП.

Залученими до матеріалів справи рахунками, накладною та актом виконаних робіт СТО підтверджується, що ремонт на СТО Застрахованого автомобіля фактично коштував 158626 грн., та Позивач на підставі до складеного на виконання умов Договору страхового акта розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 158626 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунках, акті та накладній СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та фотографіях пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного.

Розглядаючи спір по суті суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 викладено правову позицію про те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Щодо викладеного у відзиві посилання Відповідача на норми ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, то судом дані посилання відхиляються, оскільки у межах даного спору страхове відшкодування було виплачено не потерпілому, а на СТО.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу АЕ/7689829 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, не більше вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля (158626 грн.), та виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (158626 грн.), але в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (100000 грн.), і за мінусом франшизи (500 грн.), і отже в сумі 99500 грн.

З огляду на все наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - у сумі 99500 грн., у іншій частині суд у позові відмовляє у зв'язку з перевищенням меж відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком.

Судові витрати (судовий збір та витрати на оплату відрядження представника Позивача до суду) відповідно до статті 49 ГПК України розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (м. Київ, вул. Обсерваторна, 17, літ. А; ідентифікаційний код 21626809) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» (м. Чернігів, проспект Перемоги, 127; ідентифікаційний код 22821660) 99500 (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот) грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1492 (одну тисячу чотириста дев'яносто дві) грн. 50 коп. судового збору та 169 (сто шістдесят дев'ять) грн. 36 коп. інших судових витрат (відрядження представника до суду).

Видати наказ.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.05.2017

Суддя Сташків Р.Б.