ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа № 917/598/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1619П/1-7) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця», м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», м. Горішні Плавні Полтавської обл.,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2017 по справі (суддя Бунякіна Г.І.) позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» повернуто без розгляду.

Позивач з ухвалою суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати, справу передати на розгляд господарського суду Полтавської області.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд вказує, що сумісний розгляд заявлених позивачем вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки такі вимоги заявлені на підставі двох різних самостійних відправок, відносно яких були складені окремі акти як загальної форми, так і комерційні.

В свою чергу, позивач посиланням на Роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", зазначає, що кількість об'єднуваних в одній претензії вимог не обмежується за виключенням претензій по відшкодуванню за втрату, псування або пошкодження вантажу (п.2.9 Роз'яснень).

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

З тексту позову та наданого до нього розрахунку суми майнових вимог прослідковується, що ціна позову є складовою донарахувань понесених залізницею витрат за затримку, з причин невідповідності маси вантажу в вагонах та залізничних накладних (відповідно) на: 1500 кг, 1400 кг, 1100 кг та 1400 кг, що більше ваги вказаного в перевізних документах та вантажопідйомності вагону, на станції Знамянка Одеської залізниці декількох вагонів з двох різних самостійних відправок (залізнична накладна №44507168 та залізнична накладна №44504694). Відносно цих обставин були складені окремі акти як загальної форми, так і комерційні.

За приписами абз. першого ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. І ця ж норма надає саме суду право (а не зобовязує) на обєднання кількох однорідних позовних заяв чи вимог. Тоді як стаття ж 63 ГПК України і зокрема її п. 5 визначає, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, позивач в даній поданій заяві обєднав дві самостійні вимоги щодо позадоговірних майнових збитків, спричинених відповідачем за затримку на станції Знамянка Одеської залізниці декількох вагонів з двох різних самостійних відправок, з причин перевантаження вагонів, а відносно цих фактів складені окремі акти як загальної форми, так і комерційні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що сумісний розгляд цих вимог суттєво утруднить вирішення спору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що кількість об'єднуваних в одній претензії вимог не обмежується за виключенням претензій по відшкодуванню за втрату, псування або пошкодження вантажу, а також на інші положення Роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, пункт 2.9. Роз'яснень, як і повністю розділ 2 відповідних Роз'яснень регулює питання пред'явлення претензій до залізниці відправником або одержувачем вантажу, а не питання пред'явлення претензій залізницею до останніх. Це вбачається зі змісту пунктів розділу 2 вказаного роз'яснення, зокрема, пунктів 2.1, 2.2, 2.4 та ін.

Таким чином, положення названого Роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" не можуть бути взяті до уваги при вирішенні питання про об'єднання кількох позовних вимог в одній позовній заяві, а тому доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, висновки місцевого господарського суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийнята ухвала відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.04.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.06.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Хачатрян В.С.