КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Справа№ 910/5946/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бондарчук І.П. - посвідчення №026128 від 13.05.2014 року;

від позивача: Власенко І.І. - представник за дов. №225-КМР-1559 від 11.05.2017 року;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2017

у справі № 910/5946/17 (суддя : Отрош І.М.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі

Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Карпати"

про зобов'язання повернути земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Карпати" (далі - відповідач) про зобов'язання повернути земельні ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що земельні ділянки (облікові коди 66:455:0001 та 66:455:0020), загальною площею 0,42 га на Броварському проспекті у місті Києві перебувають у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Карпати" та на них розміщено заклад громадського харчування. Однак, будь-яких рішень щодо передачі вказаних земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю "Київ-Карпати" Київською міською радою не приймалося та у міському земельному кадастрі та у Державному змеленому кадастрі відсутня інформація щодо державної реєстрації вказаних земельних ділянок. Крім того, спірні земельні ділянки обліковуються за Комунальним підприємством "Дарницьке лісопаркове господарство", у зв'язку з чим на них розповсюджується дія Розпорядження КМУ від 10.04.2008 № 610-р "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками", яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення. З огляду на викладене, враховуючи що відповідач користується земельними ділянками (облікові коди 66:455:0001 та 66:455:0020), загальною площею 0,42 га на Броварському проспекті у місті Києві без відповідних правовстановлюючих документів, чим порушує права територіальної громади міста Києва, прокурор просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ-Карпати" повернути Київській міській раді земельні ділянки (облікові коди 66:455:0001 та 66:455:0020), загальною площею 0,42 га на Броварському проспекті у Дніпровському районі міста Києва, привівши їх у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель і споруд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 року у справі № 910/5946/17 позовні матеріали повернуті без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Заступник прокурора міста Києва подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 року у справі № 910/5946/17.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема ст.ст. 55, 63 господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що спір про повернення земельних ділянок, які перебувають у власності київської міської ради та які не надавались у власність відповідачу і не вибували із власності територіальної громади м. Києва, є немайновими.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 року апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 року у справі № 910/5946/17 було прийнято до провадження.

У судовому засіданні 30.05.2017 року прокурор та позивач підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача у судове засідання 30.05.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується надсиланням ухвали від 15.05.2017 року на відповідну адресу.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, участь представника відповідача, у судовому засіданні 30.05.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття постанови по справі.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" - задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Так, оскаржувана Ухвала Господарського суду міста Києва була повернута без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прокурор повинен був сплатити судовий збір, визначений з урахування вартості спірного майна (вартості земельних ділянок).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (який станом на 01.01.2017 складає 1 600, 00 грн.).

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» ст. 55 Господарського процесуального кодексу України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Однак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що спір про повернення земельних ділянок, які перебувають у власності Київської міської ради та які не надавались у власність відповідачу і не вибували із власності територіальної громади м. Києва, є немайновим.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що прокурор фактично ставить позовну вимогу про звільнення земельних ділянок від будівель і споруд, які незаконно, без правовстановлюючих документів, використовуються ТОВ «Київ-Карпати», що не підлягає вартісній оцінці.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що розмір судового збору у даній справі повинен визначатися виходячи з вартості спірного майна.

Таким чином, прокуратурою з урахуванням положень ст. 55 Господарського процесуального кодексу України вірно сплачено судовий збір як за позовну заяву немайнового характеру.

За подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви в інтересах держави в особі Київської міської ради до ТОВ «Київ-Карпати» про повернення земельних ділянок прокуратурою міста Києва було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн, як за позовну вимогу немайнового характеру, що підтверджується платіжним дорученням від 13.03.2017 року № 263, яке згідно зі ст. 57 Господарського процесуального кодексу України додано до позову та подано до господарського суду першої інстанції.

Згідно пункту 4 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 року №910/5946/17 підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України), оскільки таке порушення призвело до поставлення необґрунтованої ухвали.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. ч. 5, 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 4.8 Постанови Пленуму вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 року у справі №910/5946/17 - скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк