УХВАЛА

08.06.2017Справа № 910/14369/16

За скаргою LACTOPUR INC

На діїПечерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
По справі № 910/14369/16

За позовом ДоLACTOPUR I LACTOPUR INC Товариства з Товариства обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт»
Простягнення 312 000 дол.США, що еквівалентно 7 740 431,71 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Вініченко М.В. - по дов.

від відповідача: Швець І.М. - по дов.

від ДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва знаходилась справа № 910/14369/16/15 за позовом компанії LACTOPUR INC до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» про стягнення 312 000 дол.США, що еквівалентно 7 740 431,71 грн.

Через відділ документального забезпечення Господарського суду міста Києва позивачем 26.09.2016 подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій заявник просив стягнути з відповідача 185400 дол. США попередньої оплати, 8000 дол США суми втраченого прибутку (упущеної вигоди), 43000 дол. США збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 у справі № 910/14369/16 (суддя Спичак О.М.) позовні вимоги LACTOPUR INC задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» на користь LACTOPUR INC 185400 дол. США, що еквівалентно 4599602,69 грн. за офіційним курсом Національного банку України попередньої оплати та 2781 дол. США судового збору.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не наведено суду доказів належного виконання своїх обов'язків за контрактом № 19/15 від 06.03.2015 щодо поставки товару за специфікаціями № 4 від 27.08.2015, № 5 від 27.08.2015, № 6 від 27.08.2015 та № 7 від 27.08.2015, тому місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги LACTOPUR INC про стягнення попередньої оплати в сумі 185400 дол. США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення 8000 дол. США упущеної вигоди, то місцевим господарським судом зазначено, що позивачем не надано жодних належних та допустимих у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів неотримання прибутку в сумі 8000 дол. США прибутку лише з огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ» не виконано своїх обов'язків за контрактом № 19/15 від 06.03.2015 щодо поставки товару за специфікаціями № 4 від 27.08.2015, № 5 від 27.08.2015, № 6 від 27.08.2015 та № 7 від 27.08.2015. Щодо позовних вимог про стягнення 43000 дол. США збитків, місцевим господарським судом зазначено: позивачем не доведено, що 43000 дол. США штрафних санкцій, сплачених позивачем Компанії Aynes Gida Sanayi ve Ticaret, стали наслідком саме винних дій Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОДЕКСПОРТ».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/14369/16 (у складі колегії суддів: Руденко М. А. - головуючого, Пономаренка Є. Ю., Дідиченко М. А.) рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 у справі № 910/14369/16 залишено без змін.

11.01.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/14369/16 від 26.09.2016, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 року, видано наказ.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/14369/16, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/14369/16, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017 у справі № 910/14369/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/14369/16 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/14369/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

25.04.2017 через службу діловодства господарського суду від компанії LACTOPUR INC надійшла скарга на дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Дмитра Владиславовича про передачу з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області матеріалів виконавчого провадження № 53241157 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11 січня 2017 про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/14369/16 від 26 вересня 2016, оформлене постановою про передачу виконавчого провадження від 18 квітня 2017 р.

Ухвалою від 27.04.2017р. розгляд скарги LACTOPUR INC призначено на 19.05.2017р.

Представником стягувача 18.05.2017р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про колегіальний розгляд скарги, а у судовому засіданні надано усні пояснення по суті означеного клопотання.

Представник відповідача вирішення означеного клопотання залишив на розсуд суду.

Судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення колегіального розгляду скарги на дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст.46 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Позивач, обґрунтовуючи свою заяву, посилається на значний резонанс спірних правовідносин та інтерес громадськості до розглядуваних скарг LACTOPUR INC. Призначення колегіального розгляду справи, на думку заявника, дозволить запобігти незаконному втручанню у діяльність судді.

Наразі, суд звертає увагу заявника на те, що підставою призначення колегіального розгляду у відповідності до норм чинного господарського процесуального законодавства є саме складність справи.

Таким чином, за висновками суду, позивачем не наведено наявності підстав достатніх для призначення колегіального розгляду справи у розумінні ст.46 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого клопотання вказаного учасника судового процесу було залишено судом без задоволення.

Представник ДВС у судове засідання 19.05.2017р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги позивача.

Представник стягувача у судовому засіданні 19.05.2017р. надав усні пояснення з приводу скарги, відповідно до яких останню підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2017р. проти задоволення скарги позивача надав заперечення.

Враховуючи неявку представника ДВС у судове засідання, приймаючи до уваги ненадання всіх витребуваних судом документів, ухвалою від 19.05.2017р. розгляд скарги було відкладено на 08.06.2017р.

Представник ДВС у судове засідання 08.06.2017р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги позивача.

Представник стягувача у судовому засіданні 08.06.2017р. надав усні пояснення з приводу скарги, відповідно до яких останню підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.06.2017р. проти задоволення скарги позивача надав заперечення.

Розглянувши скаргу LACTOPUR INC, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/14369/16, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Як свідчать матеріали справи, постановою від 13.01.2017р. державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. було відкрито виконавче провадження №53241157 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі №910/14369/17.

Постановою від 18.04.2017р. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Дмитра Владиславовича з метою забезпечення своєчасного повного та неупередженого примусового виконання рішення суду, керуючись вимогами ст.ст.24, 25 Закону України «Про виконавче провадження» та розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої Наказом №512/5 від 02.04.2012р. Міністерства юстиції України, матеріали виконавчого провадження №53241157 передано з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. При цьому, вказана постанова була мотивована зміною боржником місяця державної реєстрації з адреси: 01001, м.Київ, вул. Еспланадна, 32в, на 37300, Полтавська область, місто Гадяч, вул.Героїв Майдану, буд.82, офіс.3.

Наразі, за твердженнями заявника означена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, з огляду на відсутність у директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повноважень на передання виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби. До того ж, на думку заявника, зміна місця знаходження боржника не може бути підставою для вчинення оскаржуваних дій.

За приписами ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Порядок передачі виконавчих проваджень визначено у розділі V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом №512/5 від 02.04.2012р. Міністерства юстиції України.

Згідно п.6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Тобто, з системного аналізу вказаної вище норми вбачається, передача виконавчого провадження може бути здійснена у разі, якщо боржник або його майно перебуває на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Зі змісту відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що дійсно адресу Товариства обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт» було змінено. Місцем знаходження боржника визначено: 37300, Полтавська область, місто Гадяч, вул.Героїв Майдану, буд.82, офіс.3.

Доказів наявності у боржника майна на території, на яку поширюється компетенція Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, матеріали справи не містять.

За приписами п.7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження; до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби; до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління державної виконавчої служби щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби.

Тобто, у даному випадку саме до повноважень директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належало передання матеріалів виконавчого провадження до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Посилання позивача у даному випадку на те, що згідно п.7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження, суд вважає необґрунтованими, оскільки абзацом другим п.6 розділу V Інструкції визначено іншу підставу для передання матеріалів виконавчого провадження, а саме відвід (самовідвід) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, тоді як у даному випадку підставою для прийняття оспорюваної постанови була зміна місця знаходження боржника.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що постанова від 18.04.2017р. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщука Дмитра Владиславовича про передачу з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві до Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області матеріалів виконавчого провадження № 53241157, є правомірною та такою, що прийнята директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах наданих чинним законодавством повноважень.

Згідно з п.9.13 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо неправомірності доводів скаржника та відсутності підстав для задоволення скарги LACTOPUR INC на дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги LACTOPUR INC на дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалу направити сторонам та органу виконання судових рішень.

Суддя Спичак О.М.