ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 червня 2017 р. Справа № 918/259/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма "Укртрансагент"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Чернігівська митниця Державної фіскальної служби України

про розірвання договору оренди та зобов'язання повернення державного майна

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 20 від 13.04.2017р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (директор);

Від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма "Укртрансагент" про розірвання договору оренди та зобов'язання повернення державного майна.

Ухвалою суду від 11.04.2017р. порушено провадження по справі №918/259/17, розгляд якої призначено на 24.04.2017р.

24.04.2017р. відповідачем поданий відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти позову, просить суд в його задоволенні відмовити.

24.04.2017р. ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10.05.2017р.

04.05.2017р. представник позивача подав письмові пояснення в яких зазначив на ґрунтовності позову, наполягав на його задоволенні.

10.05.2017р. ухвалою суду розгляд справи відкладено на 05.06.2017р.

16.05.2017р. хвалою суду виправлено описку в ухвалі суду від 16.05.2017р. розгляд якої призначено на 06.06.2017р.

29.05.2017р. відповідач подав додаткові пояснення по справі в яких зазначає про безпідставність позову.

02.06.2017р. позивачем подано письмові пояснення по справі, в яких останній наполягає на задоволенні позову.

06.06.2017р. у судовому засіданні

У судовому засіданні 06.06.2017р. представник позивача підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, в свою чергу відповідач заперечив проти позову, просив суд в задоволенні позову відмовити, третя особа не забезпечила явку уповноваженого представника у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

30.08.2016р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (далі - регіональне відділення) та Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційною фірмою «УКРТРАНСАГЕНТ» укладено договір оренди №111-16 державного нерухомого майна - нежитлових приміщень площею 14,7 кв.м службового блоку в пункті пропуску через державний кордон України «ОСОБА_3 - ОСОБА_4», розташованого за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Скиток. вул. Лісна, 54, що обліковується на балансі Державної фіскальної служби України та перебуває в оперативному управлінні (користуванні) Чернігівської митниці ДФС.

Згідно п. 1.2 договору майно передається в оренду для надання послуг митного брокера.

За п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Орендна плата визначена на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2016р. 807,20грн. (пункт 3.1 договору).

За п. 5.1 договору ефективно використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору.

Згідно п. 5.3 своєчасно і у повному обсязі сплачувати оренду плату до державного бюджету та користувачу (у платіжних дорученнях, які оформляє орендар, вказується "Призначення платежу" за зразком, який надає орендодавець листом при укладанні договору оренди), компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі сплати податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Пунктом 5.15 договору визначено, що орендар зобов'язується переобладнати орендовані приміщення за власний рахунок (без компенсації витрат на переобладнання) з метою унеможливлення доступу сторонніх осіб до службових приміщень митного посту та Державної прикордонної служби.

Відповідно до п. 6.1. орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору.

Згідно п. 8.1 договору контролювати з можливим залученням користувача виконання умов договору використання майна, переданого в оренду за договором, і у разі необхідності спільно з користувачем вживати відповідних заходів реагування.

Орендодавець має право здійснювати контроль за станом майна шляхом візуального обстеження зі складанням акта обстеження (п.8.3 договору).

У відповідності до п. 10.1 цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 30.08.2016р. до 28.08.2019р. включно.

Як свідчать матеріали справи, майно, що виступає обєктом договору передано орендарю за актом приймання-передачі від 30.08.2016р.

Отже, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, за яким, відповідачу було передане в оренду майно.

Як стверджено матеріалами справи, обєкт оренди (майно згідно договору) розташований в зоні митного контролю.

Відповідно до ст. 332 Митного кодексу України режим зони митного контролю - це встановлені законодавством України з питань державної митної справи приписи, заборони та/або обмеження щодо перебування в зоні митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення та громадян, розташування в ній споруд та обєктів, а також проведення у цій зоні господарських робіт. Проведення господарських робіт у зоні митного контролю відбуваються з дотриманням режиму зони митного контролю і допускаються тільки з дозволу керівника відповідної митниці (митного поста) та за погодженням з начальником відповідного органу охорони державного кордону.

Відповідно до розділу 2 Інструкції про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську та іншу діяльність, повязану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затвердженої наказом Державної митної служби. Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.01.2006 р. №51/49 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.02.2006 р. № 176/12050) для здійснення господарської діяльності в зоні митного контролю необхідно отримати рішення про можливість розміщення підприємства у відповідній зоні.

З матеріалів справи суд вбачає, що 02.09.2016р. та 26.09.2016р. відповідач направив третій особі заяви з проханням видати Рішення про можливість розміщення у міжнародному автомобільному пункті пропуску "Нові Яриловичі", за видом діяльності: надання митно-брокерських послуг (а.с. 83 - 85).

Чернігівська митниця ДФС листом від 23.12.2016 р. № 4279/7/25-70-03 повідомила Регіональне відділення щодо прийняття спільного висновку Державної фіскальної служби України та Державної прикордонної служби України про неможливість розміщення ТОВ КФ «УКРТРАНСАГЕНТ» в зоні митного контролю, а листом від 19.09.2016р. №3121/7/25-70-18-01 повідомила ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ" про неможливість розміщення в зоні митного контролю та відмові у наданні відповідного рішення.

Наказом Регіонального відділення від 07.03.2017р. № 176 (а.с. 20) створено робочу групу з працівників Регіонального відділення для огляду об'єкта оренди за договором оренди № 111-16 від 30.08.2016р.: державного нерухомого майна - нежитлових приміщень площею 14,7 кв.м службового блоку в пункті пропуску через державний кордон України «ОСОБА_3 - ОСОБА_4», розташованого за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Скиток, вул. Лісна, 54.

Матеріалами справи стверджено, що робочою групою регіонального відділення за участю представника Чернігівської митниці ДФС було проведено огляд обєкта оренди, за результатами якого складено відповідний акт огляду (а.с. 21).

У вказаному акті зафіксовано, що орендоване приміщення представниками ТОВ «УКРТРАНСАГЕНТ» не використовується, діяльність визначена умовами договору оренди не здійснюється, представники орендаря на обєкті оренди відсутні.

На переконання позивача, в акті зафіксовано порушення ТОВ КФ «УКРТРАНСАГЕНТ» вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умов п. 5.1 договору оренди, які передбачають використовувати орендоване майно відповідно до його мети використання.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у звязку з відмовою Чернігівською митницею ДФС у прийнятті рішення, щодо розміщення в зоні митного контролю, позивачем було направлено для відповідача лист від 07.03.2017р. №18-04-00812 в якому повідомив, що не може забезпечити доступ орендарю до об'єкта оренди, тому запропонував для ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ" достроково розірвати договір оренди № 111-16 від 30.08.2016р.

Крім того, 09.03.2017р. повторно було направлено лист для відповідача, в якому запропоновано достроково розірвати договір оренди.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача, щодо погодження розірвання в добровільному порядку договору оренди.

Отже, враховуючи усе зазначене вище, позивач звернувся в суд та просить розірвати договір оренди, на переконання позивача, акт огляду нерухомого майна, є належним та допустимим доказом того, що відповідачем порушуються умови договору, з приводу таких тверджень позивача суд зазначає наступне.

Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що істотними умовами договору оренди, серед іншого, є відновлення обєкта оренди, виконання зобов'язань, відповідальність сторін, обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Одночасно з цим, стаття 32 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що контроль за використанням майна, переданого в оренду покладається на органи, які відповідно до цього Закону здійснюють державну політику у сфері оренди. Дана норма кореспондується з п. 8.1 Договору.

Відповідно до пункту 8.3. Договору оренди Орендодавець має право здійснювати контроль за станом Майна шляхом візуального обстеження зі складанням акта обстеження.

Контроль за станом майна передбачає перевірку орендодавцем виключно фізичного стану орендованих Приміщень на предмет наявності чи відсутності пошкоджень переданого в користування державного майна.

Разом з цим, згідно акту огляду було встановлено, в ході проведення огляду виявлено, що нежитлове приміщення Орендарем не використовується, діяльність визначена умовами Договору не здійснюється, представники Орендаря на Обєкті оренди відсутні, отже на переконання позивача, через невикористання приміщення, відповідачем порушено п.5.1 договору, який зазначався вище.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки, як зазначалося вище, ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ", постійно вчинялися дії, для отримання рішення, у відповідності до якого, відповідач мав би змогу, отримати доступ до об'єкта оренди.

Також, позивач, своїм листом від 07.03.2017р., який зазначався вище, підтвердив те, що відповідач не може використовувати орендоване приміщення, через те, що орендодавець не може забезпечити доступ орендарю до об'єкта оренди.

Відтак, з зазначеного вбачається, що ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ", позбавлене можливості використовувати орендоване приміщення, виключно через дії позивача та третьої особи, а тому і порушень п.5.1 у діях позивача не вбачається.

На переконання позивача, невикористання приміщення відповідачем у своїй господарській діяльності є порушенням умов договору та є підставою розірвання договору.

Водночас, на переконання суду, зазначені вище норми права та п.5.1 договору стосуються захисту обєкта оренди від нецільового використання та жодним чином не зобовязують орендаря використовувати надане у користування майно. Використання орендованого майна є правом, а не обовязком орендаря за договором.

Порушення пункту 5.1. Договору оренди та частини 2 статті 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» полягає у використанні орендованого майна всупереч цільовому призначенню та умовам договору, або ж у наявності суттєвих недоліків приміщення (відсутність запланованих ремонтів, тощо), а не у невикористанні орендованого майна орендарем.

Оскільки у акті огляду, на який посилається позивач, відсутні посилання на те, що приміщення знаходиться у занедбаному стані, або ж використовується не за призначенням, відтак, зазначене свідчить про безпідставність тверджень позивача.

Крім того, на переконання позивача, Орендарем не виконується пункт 5.15 Договору, зокрема, об'єкт оренди не є відокремленим від інших приміщень службового модуля, не має окремого входу/виходу.

Водночас, як було встановлено вище, ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ", позбавлене можливості використовувати орендоване приміщення, через ненадання доступу орендодавцем для орендаря та неприйняття третьою особою рішення, яким було б надано дозвіл для відповідача користуватися орендованим приміщенням.

Також, суд констатує, що умовами договору не встановлений конкретний строк або термін, впродовж якого відповідач зобов'язаний переобладнати об'єкт оренди (зробити окремий вхід).

Тому твердження позивача, щодо невиконання п. 5.15 договору відповідачем є передчасними та такими які не відповідять дійсності.

На переконання позивача ч.3 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», передбачає можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту невиконання відповідачем встановлених Договором оренди зобовязань.

Суд зазначає, що розірвання Договору оренди в судовому порядку допускається виключно у випадках, визначених чинним законодавством України, зокрема, ст.291 Господарського кодексу України та ст.ст. 651, 783 Цивільного кодексу України, а також умовами укладеного договору.

Відповідно до статті 291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Частиною 2 вказаної статті встановлює, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Згідно з ч.3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму. в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Стаття 783 Цивільного кодексу України визначає підстави розірвання договору найму на вимогу наймодавця. Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Суд констатує, що умови укладеного Договору оренди та положення статей 291 ГК України та 783 ЦК України не передбачають таких підстав розірвання договору оренди на вимогу наймодавця, які зазначені в позовній заяві.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6- 75цс13).

Зі змісту укладеного Договору оренди суд вбачає, що при його укладенні Позивач, як Орендодавець, розраховував на отримання орендної плати від здачі в оренду державного майна.

Матеріалами справи стверджено, що орендна плата Відповідачем сплачувалась та сплачується в повному обсязі і заборгованість відсутня, що зокрема і підтверджується наданим позивачем актом огляду від 07.03.2017р.

Отже, Позивач отримав та продовжує отримувати те, на що очікував при укладенні Договору оренди, Відповідач не перешкоджає Позивачу у досягненні цілей Договору оренди, а тому істотних порушень умов договору зі сторони відповідача, які могло б стати підставою для розірвання укладеного Договору оренди в судовому порядку, також немає.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, існування обставин для розірвання договору оренди та повернення орендованого майна, а тому суд в задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до ст.49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "12" червня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 5 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 43);

3- позивачу відповідачу (35400, смт. Гоща, вул. Жовтнева, 2а);

4 - відповідачу рекомендованим (34373, м. Київ, пр. Ст. Бандери, 16б).

5- третій особі рекомендованим (14017, м. Чернігів, проспект Перемоги, 6).