ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 р. Справа № 917/215/17

за позовом Державної екологічної інспекції в Полтавській області, вул.Коцюбинського, 6, м.Полтава, Полтавська область, 36039

до Полтавської державної аграрної академії, вул. Сковороди, 1/3, м.Полтава, Полтавська область, 36003

про стягнення 279 259,00 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 05/01-14/02-19 від 03.01.2017 р

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 29/59-33 від 03.04.2017р., ОСОБА_3, дов. № 29/59-34 від 03.04.2017р.

Розглядається позов про стягнення 279 259,00 грн. збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що Держекоінспекцією в ході перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об"єктів природно-заповідного фонду Березоворудським технікумом Полтавської державної аграрної академії виявлено спил 65 дерев до ступеня припинення росту, чим заподіяно шкоду державі на загальну суму 279 259,00 грн.

03.04.2017р.. відповідач через канцелярію суду надав відзив, в якому проти позову заперечив (вх. № 4489 від 03.04.2017р.).

25.04.2017р. позивачем через канцелярію суду надані пояснення на відзив (вх. № 5591).

26.04.2017р. відповідачем через канцелярію суду надані доповнення до відзиву (вх. № 5658).

24.05.2017р. позивачем через канцелярію суду надані пояснення на додатковий відзив (вх. № 6659).

25.05.2017р. відповідачем через канцелярію суду надані доповнення до відзиву (вх. № 6687).

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив за обґрунтуванням, наведеним у відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, Держекоінспекцією 20.04-21.04.2016 проведено позапланову перевірку Полтавської державної аграрної академії (Березоворудського технікуму) (далі - відповідач), щодо незаконної рубки на території парку-пам'ятки загальнодержавного значення Березоворудський парк, за результатом якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об"єктів природно-заповідного фонду Березоворудським технікумом Полтавської державної аграрної академії від 21.04.2016р. №87/01-01-14 та акт обстеження від 21.04.2016р. №87/01-01-14/1.

З Акту перевірки Державної екологічної інспекції у Полтавській області від від 21.04.2016р. №87/01-01-14 та акту обстеження від 21.04.2016р. №87/01-01-14/1 вбачається, що на території парку- пам"ятки садово-природного мистецтва загальнодержавного значення "Березоворудський парк" виявлено спил 65 дерев до ступеня припинення росту, чим порушено ст.38 ЗУ "Про природно-заповідний фонд"

Держекоінспекцією на адресу відповідача було направлено претензію № 64/02-08 від 27.04.2016 щодо відшкодування заподіяних державі збитків.

З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що він проведений відповідно до згідно додатку 1 Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев'яніле стебло, до ступеня припинення росту постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 541 Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд.

З огляду на відсутність реагування з боку відповідача на вказану претензію, вважаючи права та інтереси держави порушеними, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з даним позовом про стягнення з 279 259,00 грн. збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев.

В обґрунтування правових підстав позову позивач посилається на приписи Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про природно-заповідний фонд України", Лісовий кодекс України та ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається, зокрема, на те, що дерева, які визначені актом обстеження зелених насаджень, видалено за погодженням Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА,на підставі дозволу на видалення зелених насаджень, які знаходяться в аварійному стані за адресою: с Березова Рудка, вул. Паркова, 1 на території парку - пам'ятки (згідно ордеру на видалення зелених насаджень № 2 від 14.07.2015).

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Статтею 5 цього Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Особливій державній охороні підлягають території та об'єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об'єкти, визначені відповідно до законодавства України.

В силу ст. 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Статтею 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Стаття 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає, що до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Відповідно до п.п. 1, 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Згідно п. 6 Положення Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 № 429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 № 1347/20085 (далі - Положення), Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

Відповідно до п. й) ст. 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, п. 6.17 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 № 429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 № 1347/20085, Державна екологічна інспекція у Полтавській області (далі - Держекоінспекція) може виступати позивачем або відповідачем в судах.

Як підтверджено матеріалами справи, Державною екологічною інспекцією у Полтавській області проведено позапланову перевірку Полтавської державної аграрної академії (Березоворудського технікуму), щодо незаконної рубки на території парку-пам'ятки загальнодержавного значення Березоворудський парк, за результатом якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об"єктів природно-заповідного фонду Березоворудським технікумом Полтавської державної аграрної академії від 21.04.2016р. №87/01-01-14 та акт обстеження від 21.04.2016р. №87/01-01-14/1.

В ході перевірки відповідача, позивачем встановлено, що на території парку- пам"ятки садово-природного мистецтва загальнодержавного значення "Березоворудський парк" виявлено спил 65 дерев до ступеня припинення росту, чим порушено ст.38 ЗУ "Про природно-заповідний фонд".

Відповідно до ст.6 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, памятки природи, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

Поряд із цим згідно ч.2 ст.38 Закону на території парків-пам'яток садово-паркового мистецтва забезпечується проведення екскурсій та масовий відпочинок населення, здійснюється догляд за насадженнями, включаючи санітарні рубки, рубки реконструкції та догляду з підсадкою дерев і чагарників ідентичного видового складу, замість загиблих, вживаються заходи щодо запобігання самосіву, збереження композицій із дерев, чагарників і квітів, трав'яних газонів.

Судом береться до уваги, що згідно охоронного зобов'язання від 11 грудня 2012 року, Березоворудський технікум ПДАА дає зобов'язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк у межах с Березова Рудка Пирятинського району, загальною площею 45,0 га.

Актом обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, що оглянуті за адресою с.Березова Рудка по вул.Паркова № 1 (парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк) визначено за необхідне провести видалення 94 дерев згідно наведеному у Акті переліку.

За запитом керівника Березоворудського технікуму ПДАА до Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА, останнім надано відповідь про погодження видалення сухостійних та аварійних дерев на території парку-пам'ятки згідно з комісійним актом обстеження від 29.07.2015 у відповідності до вимог ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", пункту 3.2 Положення парк-пам'ятку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк.

Разом з тим у листі зазначено, що видалення дерев необхідно провести після прийняття рішення Березоворудської сільської ради на підставі ордера на видалення зелених насаджень.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 10.04.2006 №105 затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України які розроблені з метою охорони та збереження зелених насаджень у містах та інших населених пунктах (далі - зелені насадження) і утримання їх у здоровому впорядкованому стані, створення та формування високодекоративних, стійких до несприятливих умов навколишнього природного середовища насаджень.

Згідно п.3.1 Правил до об'єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать, зокрема парки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, гідропарки, лугопарки, лісопарки, буферні парки, районні сади.

Пунктом 5.2 передбачено обов'язок балансоутримувача забезпечувати належне утримання та своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або із залученням на конкурсних засадах інших підприємств, установ, організацій, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об'єкта.

Розділом 9 Правил визначено, що виробничий процес утримання об'єктів зеленого господарства включає: догляд за деревами і чагарниками, живоплотами, виткими рослинами, квітниками, газонами, садовими доріжками та майданчиками, малими архітектурними формами; захист зелених насаджень від шкідників і хвороб, садіння квітів, створення газонів, видаленням окремих дерев, садіння окремих дерев, видалення аварійних дерев, санітарне очищення території об'єкта благоустрою.

Пунктом 3 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045 (надалі - Порядок), визначено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється, зокрема, за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7 - 10 цього Порядку).

За змістом п.п. 4, 5 Порядку підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник). Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень. Комісія у п'ятиденний строк після її затвердження визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню (далі - акт), за формою, затвердженою Мінрегіоном. Голова комісії готує в п'ятиденний строк проект рішення компетентного органу про видалення зелених насаджень, в якому зазначається інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці. Компетентний орган у місячний строк після надходження зазначеного проекту рішення про видалення зелених насаджень приймає відповідне рішення і видає наступного дня заявнику його копію для оплати відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню. Ордер на видалення зелених насаджень компетентний орган видає не пізніше наступного робочого дня після подання заявником документа про сплату відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню.

Відповідачем в матеріали справи надано ордер № 2 від 14.08.2015р., яким надано дозвіл Березоворудську технікуму ПДАА видалити зелені насадження, які знаходяться в аварійному стані за адресою с.Березова Рудка вул.Паркова, 1 (парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004р. № 17 „Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля порубка дерев визнається незаконною, якщо вона вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

За твердженням відповідача, які не спростовані позивачем, здійснена вирубка саме тих дерев, які визначені актом обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, що оглянуті за адресою с.Березова Рудка по вул.Паркова № 1 (парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк).

При цьому позивачем не доведено здійснення відповідачем саме спеціального використання природних ресурсів і тим паче поза межами ліміту та без спеціального дозволу.

Посилання позивача у позові та додаткових поясненнях на те, що відповідачем не дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки вирубка в даному випадку мала бути здійснена за наявності лісорубного квитка, спростовується наступним.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.

Статтею 67 Лісового кодексу України передбачено, що заготівля деревини здійснюється у порядку спеціального використання лісових ресурсів. У відповідності до ст. 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубним квитком.

В обгрунтування своєї позиції позивач вказує про проведення обстеження парку-пам'ятки, що знаходиться за межами с.Березова Рудка та посилається на акт на постійне користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 227642.

При цьому, суд приймає до уваги, що згідно інформації наданої відділом Держгеокадастру у Пирятинському районі Полтавської області 23.05.2015 за вх. № 20-1621-99.3-1374/2-16 у відділі відсутні матеріали щодо меж парку-пам'ятки. Тобто, технічна документація на земельну ділянку території парку - пам'ятки не виготовлена та відсутні офіційні підтвердження, що парк -пам'ятка знаходиться за межами населеного пункту.

Крім того, у матеріали справи відповідачем надано відповідь Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства від 23.05.2017р. № 04/-33, в якому відображено, що знесення аварійних дерев на території парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк не потребувало отримання в установленому порядку лісорубного квитка, оскільки зазначений об"єкт згідно положення та охоронного зобов"язання розташований в межах населеного пункту - с.Березова Рудка Пирятинського району.

За даних обставин, з урахуванням отримання відповідачем ордеру № 2 від 14.08.2015р., яким надано дозвіл Березоворудську технікуму ПДАА видалити зелені насадження, які знаходяться в аварійному стані за адресою с.Березова Рудка вул.Паркова, 1 (парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення Березоворудський парк), суд приходить до висновку про доведеність відповідачем відсутності його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписи вказаної норми передбачають, що підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом не встановлено наявність усіх складових цивільного правопорушення, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позову, а тому в його задоволенні слід відмовити.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача, в зв'язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.05.2017р.

Суддя Киричук О.А.